П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/3191/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Сало Павло Ігорович 
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
21 жовтня 2025 року                                                                                 
                                                                                                                    м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 104750000473 від 13.11.2024 "Про відмову у перерахунку пенсії".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області з 05.11.2024 призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до вимог положень статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач - ГУ Пенсійного фонду України у Київській області подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 18.06.2019 позивачці в період перебування на державній службі встановлено 2 групу інвалідності (загальне захворювання) довічно, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, та з цієї дати призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Наказом начальника Координаційно-моніторингової митниці Державної митної служби України за № 292-о від 25.09.2024 позивачку 30.09.2024 звільнено із займаної посади заступника начальника центру ? начальника відділу митних компетенцій Центру митних компетенцій Координаційно-моніторингової митниці за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.
05.11.2024 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою щодо переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію по інвалідності за Законом України "Про державну службу".
До заяви позивачка додала довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 05.11.2024 за №№ 22, 23, видані Координаційно-моніторинговою митницею Державної митної служби України.
За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яким прийнято рішення від 13.11.2024 № 104750000473 про відмову у переведені з пенсії по інвалідності, обчисленої за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу", у зв`язку із недосягненням позивачкою пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зі змісту рішення видно, що страховий стаж позивачки становить 41 рік 09 місяців 12 днів, в тому числі додатковий стаж 07 років 04 місяців 08 днів. Вік позивачки на момент звернення із заявою при призначення/перерахунок пенсії ? 54 роки.
Не погоджуючись із такими діями відповідача, з метою захисту своїх прав та законних інтересів, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно до частини третьої статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Отже, відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", переведенням з одного виду пенсії на інший є призначення особі, яка отримує відповідно до цього Закону, іншого виду пенсійної виплати, передбаченого частиною першою статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Призначення особі, яка отримує пенсію, призначену на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсії на підставі іншого закону, зокрема, Закону України "Про державну службу", в розумінні Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є призначенням пенсії з інших підстав.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначені Законом України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу".
Згідно із пунктом 1 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII, вказаний Закон набрав чинності з 01.05.2016.
Статтею 90 Закону №889-VIII встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Пунктом 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 28.12.1993 № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ мають право особи, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII: мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.
Відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18).
За змістом частини першої статті 30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Частиною першою статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп: до досягнення особою 23 років включно ? 1 рік; від 24 років до досягнення особою 26 років включно ? 2 роки; від 27 років до досягнення особою 28 років включно ? 3 роки; від 29 років до досягнення особою 31 року включно ? 4 роки; від 32 років до досягнення особою 33 років включно ? 5 років; від 34 років до досягнення особою 35 років включно ? 6 років; від 36 років до досягнення особою 37 років включно ? 7 років; від 38 років до досягнення особою 39 років включно ? 8 років; від 40 років до досягнення особою 42 років включно ? 9 років; від 43 років до досягнення особою 45 років включно ? 10 років; від 46 років до досягнення особою 48 років включно ? 11 років; від 49 років до досягнення особою 51 року включно ? 12 років; від 52 років до досягнення особою 55 років включно ? 13 років; від 56 років до досягнення особою 59 років включно ? 14 років.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 19.03.2019 у справі 507/926/17, до набрання чинності Законом про державну службу 2015 року, право не пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ виникало у осіб, визнаних інвалідами І або ІІ групи з моменту набуття ними 10-річного стажу державної служи та за умови припинення державної служби.
При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії або переведення на неї.
Таким чином, враховуючи положення статей 22, 58 Конституції України, можливо стверджувати про те, що у разі якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону про державну службу 1993 року, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право раніше виникло).
Аналогічна правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справа 348/2369/16-а.
Отже, умовами для призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, є наявність у цих осіб не менше 10 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 32 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII не встановлені жодні вікові обмеження щодо призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII особам, які мають відповідний страховий стаж і стаж державної служби, передбачені цими нормами.
Відповідно до пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 № 121, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правління Пенсійного фонду України постановою від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, затвердило "Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" .
Пунктами 1.1, 1.8 розділу I Порядку № 22-1 встановлено, що заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.
Днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.
Відповідно до пункту 2.8 Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Аналізуючи встановлені у справі обставини та надаючи їм правову оцінку відповідно до вказаних правових норм чинного законодавства, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим з таких підстав:
- ІІ група інвалідності встановлена позивачці під час перебування її на державній службі;
- позивачка має достатньо страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV;
- станом на 01.05.2016 позивачка перебувала на державній службі, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці;
- державна служба позивачки припинена 30.09.2024, заява про переведення її з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" подана 05.11.2024;
- на дату звернення позивачки із заявою про переведення на інший вид пенсії, стаж її державної служби становив більше 20 років;
- для одержання пенсії державного службовця по інвалідності у позивачки відсутня необхідність досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 28 Закону № 1058-IV, оскільки в таких випадках необхідний тільки стаж для призначення пенсії по інвалідності.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у позивачки виникло право на переведення її на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до поданої нею заяви від 05.11.2024.
Водночас переведення позивачки на пенсію по інвалідності державного службовця з 05.11.2024 відповідає змісту частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV, оскільки переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання відповідної заяви.
З заявою про переведення на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 889-VIII позивачка звернулася до пенсійного органу 05.11.2024, а тому нарахування та виплата їй спірної пенсії має проводитись саме з дня звернення з відповідною заявою, з врахуванням вже сплачених сум пенсійних виплат.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про скасування оскаржуваного рішення № 104750000473 від 13.11.2024 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (за місцем проживання позивачки) призначити та здійснити нарахування і виплату позивачці з 05.11.2024 пенсію по інвалідності державного службовця за нормами статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.
В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. При вирішенні даного публічно-правового спору, суд правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Щодо інших доводів скаржника, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року, в межах доводів апеляційної скарги відповідача відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Вінницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.  

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Матохнюк Д.Б.    Граб Л.С.