ПОСТАНОВА 
Іменем України

31 жовтня 2025 року                                                         м. Кропивницький

справа № 398/1612/17
провадження № 22-ц/4809/1607/25 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Письменного О. А., Чельник О. І., 
учасники справи:
позивач – Закрите акціонерне товариство «Агроавтосервіс»,
відповідачі - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
треті особи - ОСОБА_11 , Приютівська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області,
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу  за апеляційною скаргою Закритого акціонерного товариства «Агроавтосервіс» на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 серпня 2025 року у складі судді Стручкової Л. І. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви та заяви про зміну предмету позову

В липні 2017 року Закрите акціонерне товариство «Агроавтосервіс» (далі – ЗАТ «Агроавтосервіс») звернулось до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та просило визнати протиправними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про передачу у власність № 11-4496/14-16 СГ від 13.05.2016, № 11-4501/14-16 СГ від 13.05.2016, № 11-4741/14-16 СГ від 20.05.2016, № 11-6097/14-16 СГ від 30.06.2016, № 11-11296/14-16 СГ від 16.11.2016, № 11-10515/14-16 СГ від 25.10.2016, № 11-12375/14-16 СГ від 20.12.2016, № 11-11298/14-16 СГ від 16.11.2016, № 11-7608/14-16 СГ від 10.08.2016, № 11-6528/14-16 СГ від 07.07.2016.
Позовна заява мотивована тим, що ЗАТ «Агроавтосервіс» є володільцем земельної ділянки загальною площею 691,4 га, розташованої на території Олександрійського району Кіровоградської області на підставі Державного акту про право на постійне користування земельною ділянкою КР № 002061 від 10.12.1996.
Позивачу стало відомо, що ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області було прийнято ряд рішень щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою шляхом надання дозволів на розроблення технічної документації із землеустрою та передачі її частини у власність громадянам для ведення особистого сільського господарства.
Позивач вважав, що передача вказаних земельних ділянок відбулась без його згоди з порушенням вимог ч. 5 ст. 116 ЗК України, а тому звернувся до суду з відповідним позовом.
В березні 2025 року ЗАТ «Агроавтосервіс» подало до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просило прийняти заяву та вважати позовні вимоги в частині предмету позову в такій редакції: «визнати за ЗАТ «Агроавтосервіс» право постійного користування земельними ділянками з кадастровими номерами 3520485600:02:000:5077, 3520485600:02:000:5078, 3520485600:02:000:5096, 3520485600:02:000:5097, 3520485600:02:000:5098, 3520485600:02:000:5099, 3520485600:02:000:5101, 3520485600:02:000:5102, 3520485600:02:000:5108, 3520485600:02:000:5110 на підставі акту на право постійного користування земельною ділянкою КР № 002061 від 10.12.1996, виданого відповідно до рішення Олександрійської районної державної адміністрації від 04.12.1996 № 495р та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею під номером 13».
Заява мотивована тим, що позовна заява була подана в 2017 році, проте, з вказаного часу спірні землі змінили свою форму власності з державної на комунальну та змінилась практика застосування законодавства. 
Зокрема, внаслідок застосування Верховним Судом нового юридичного поняття "ефективний спосіб судового захисту" станом на день подання заяви позовні вимоги, які в 2017 році були ефективним способом захисту права позивача на постійне користування земельною ділянкою, так як дозволяли відновити державне право власності на спірні землі, стали вже не ефективним способом захисту права позивача на постійне користування земельними ділянками.
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 серпня 2025 року у прийнятті заяви позивача ЗАТ «Агроавтосервіс» про зміну предмету позову відмовлено .
Ухвала суду мотивована тим, що всупереч вимог ч. 3 ст. 49 ЦПК України, заява про зміну предмету позову подана позивачем до суду 26.03.2025, тобто через значний проміжок часу після початку першого судового засідання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ЗАТ «Агроавтосервіс» просить скасувати ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 серпня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є помилковою та підлягає скасуванню.
Суд першої інстанції вказав, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, однак, зазначена справа не є малозначною та не підпадає під інші категорії справ, які зазначені в ч. 1 ст. 274 ЦПК, а позивач не подавав клопотання до суду про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.
Висновок суду першої інстанції про те, що справа розглядається в порядку спрощеного провадження є помилковим, оскільки перехід до її розгляду в порядку спрощеного провадження (якщо він мав місце) відбувся з істотним порушенням цивільного процесуального законодавства.
Справа розглядається судом першої інстанції більше 8 років, є складною та стосується питань права власності фізичних осіб на 10 земельних ділянок загальною площею близько 20 га, а тому якщо суд першої інстанції і відніс цю справу до малозначних, то зробив це явно помилково, при цьому, не заслуховував думок сторін щодо можливості розгляду цієї справи в порядку спрощеного провадження.
Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 277 ЦПК України, ухвал суду першої інстанції від 12 липня 2017 року та від 07 лютого 2025 року, позивач мав підстави вважати, що суд проводить у справі підготовче засідання, а не розглядає її в порядку спрощеного провадження.
Крім того, суд після того, як дійшов до висновку про те, що заява про зміну предмету позову подана з пропуском строку, повинен був роз`яснити позивачу, що такий строк ним пропущений та запропонувати подати клопотання про поновлення цього строку, в якому навести причини поважності пропуску цього строку, і лише після цього, в разі відмови поновити строк, вирішувати питання про залишення заяви без розгляду, а не про відмову у її прийнятті, або про поновлення строку в разі, якщо дійде до висновку про поважність зазначених причин пропуску строку. 

Відзив на апеляційну скаргу

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Розгляд справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в пункті шостому частини першої статті 353 цього Кодексу, а саме ухвала про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга розглядається в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це є порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право на апеляційне оскарження.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у статті 6 Конвенції, згідно з якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Delcourt v. Belgium» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Hoffmann v. Germany» від 11 жовтня 2001 року).
ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить зазначену статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, що надаються сторонам у цивільних справах, а й захищає, у першу чергу, те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20).
Частинами першою і третьою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Основними засадами(принципами)цивільного судочинства є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
За змістом частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
В силу частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Права та обов`язки учасників справи визначені статтею 43 ЦПК України.
Згідно з пунктом 2 частини другої,частини третьої статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Відмовляючи в прийнятті заяви ЗАТ «Агроавтосервіс» про зміну предмету позову, суд першої інстанції посилався на те, що провадження у справі відкрито ухвалою суду від 12.07.2017 в порядку спрощеного позовного провадження.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.
Матеріалами справи підтверджується, що в липні 2017 року ЗАТ «Агроавтосервіс» звернулось до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання протиправними та скасування наказів (том 1 а. с. 1-7).
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2017 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в відкритому судовому засіданні, в судове засідання викликано сторони та запропоновано відповідачу подати до початку призначеного судового засідання письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються (том 1 а. с. 82).
Даних про те, що провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, зміст зазначеної ухвали не містить.
Частиною 1 статті 122 ЦПК України 2004 року, яка була чинною на момент подання позовної заяви, передбачено, що суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.
При цьому, редакцією ЦПК України, чинною на момент відкриття провадження у справі, не було передбачено спрощеного та загального позовного провадження як окремих процесуальних форм, при цьому, вказані інститути з`явилися в Україні з прийняттям нового ЦПК України у 2017 році, який набрав чинності 15 грудня 2017 року.
Відмовляючи в прийнятті заяви позивача про зміну предмета позову, суд першої інстанції також посилався на те, що попередній склад суду ухвалою від 16.01.2022 вирішив розглядати справу в порядку спрощеного провадження.
Пунктом 9 частини першої Перехідних положень ЦПК України 2017 року визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу;
Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 січня 2022 року суддею прийнято до свого провадження справу та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з огляду на значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, кількість сторін та інших учасників справи (том 8 а. с. 121).
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Таким чином, питання про вид позовного провадження в порядку якого розглядатиметься справа, визначається судом на стадії відкриття провадження у справі, при цьому, можливість визначення виду позовного провадження після відкриття провадження чинним ЦПК України не передбачено, що не було враховано судом першої інстанції.
Крім того, за змістом статті 26 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Аналіз викладено свідчить про те, що встановивши, що заяву про зміну предмета позову подано з пропуском строку, встановленого ЦПК України, суд залишає відповідну заяву без розгляду, а не відмовляє у її прийнятті, на що суд першої інстанції також не звернув уваги.
За таких обставин, враховуючи, що матеріали справи не містять даних про те, що розгляд справи було призначено в порядку спрощеного позовного провадження, а наслідком подання заяви про зміну предмету позову є залишення її без розгляду, суд першої інстанції передчасно та помилково відмовив у прийнятті заяви ЗАТ «Агроавтосервіс» від 26 березня 2025 року.
Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 170/129/21 (провадження № 14-97цс22).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 зазначила, що справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії) від 28 жовтня 1998 року).
З огляду на викладене є підстави вважати, що відповідно до статті 55 Конституції України та пункту 1 статті 6 Конвенції право позивача на доступ до суду та справедливий судовий розгляд є порушеним.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України).
Оскільки, суд першої інстанції виніс ухвалу з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення незаконної ухвали, помилково повернув позовну заяву позивачеві, з метою недопущення порушення права на доступ до правосуддя, суд приходить до висновку, що відповідно пункту четвертого частини першої статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Згідно пункту 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки, ухвала суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому розгляду справи, підлягає скасуванню з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл суми судових витрат, понесених позивачем під час перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції, підлягає здійсненню судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи по суті, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 362, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В:

       Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Агроавтосервіс» задовольнити.
Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 серпня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя                                                 С. І. Мурашко 

Судді                                                                 О. А. Письменний

О. І. Чельник