ОКРЕМА ДУМКА
Судді Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1  у провадженні № 51-1309 км 25
Постановою Верховного Суду від 22 вересня 2025 року, ухваленою колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вирок Сумського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року залишено без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 - без задоволення.
Як суддя не погоджуюсь із таким рішенням більшості колегії суддів та висловлюю окрему думку з таких підстав.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами обставини
За вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 березня 2024 року   ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, та призначено йому покарання за ч.  4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено  ОСОБА_4  покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. У порядку ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2022 року у виді 3 місяців позбавлення волі та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.
Сумський апеляційний суд вироком від 05 лютого 2025 рокуапеляційні скарги потерпілої ОСОБА_5 тапрокурора ОСОБА_6 задовольнив, вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 березня 2024 року в частині призначеного покарання скасував та ухвалив новий вирок, яким ОСОБА_4 призначив покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання, частково приєднав невідбуте покарання за попереднім вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2022 року у виді 3 місяців позбавлення волі та остаточно призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяців. У іншій частині вирок суду залишив без змін.
Вимоги та узагальненні доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У поданій касаційній скарзі засуджений   ОСОБА_4 висновки судів про доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та кваліфікацію його дій в касаційному порядку не оспорює. Водночас зі змісту поданої касаційної скарги убачається, що останній порушує питання про недотримання апеляційним судом визначених законом вимог при призначенні покарання.
Підстави для висловлення окремої думки та мотиви, якими їх обґрунтовано
Верховною Радою України прийнято Закон України № 3886-IX, який набув чинності 09 серпня 2024 року.
Згідно з вказаним Законом, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення викладена в новій редакції, відповідно до якої встановлені санкції за: 1) дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; 2) дії, передбачені ч.  1 вказаної статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 3) повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частиною першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; 4) дії, передбачені ч. 1 або 2 цієї статті, вчинені особою, яка три і більше разів протягом року піддавалася адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна.
Зазначеними змінами, зокрема, збільшено вартість (з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) предмету дрібної крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, яка є визначальною для розмежування кваліфікації дії між дрібною крадіжкою, передбаченої ст. 51 КУпАП, та, зокрема, крадіжкою, передбаченою ст. 185 КК України.
Фактична декриміналізація викраденого майна, вартість якого не перевищує 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, має зворотню дію у часі та «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні ст. 5 КК України (див. постанову об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21).
Варто зауважити, що відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України для кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.
Відповідно у 2024 році 2 неоподаткованих мінімума доходів громадян, передбачені ст.  51 КУпАП, становили 3028 грн.
Так, за матеріалами кримінального провадження  ОСОБА_4 обвинувачувався у скоєні 9 епізодів крадіжки у 2024 році, вчинених повторно. Разом з тим вартість викраденого майна за кожним з епізодів становила відповідно 441 грн, 324,72 грн, 285, 40 грн, 289 грн, 349, 90 грн, 245 грн, 150 грн, 704 грн та 177 грн. Водночас формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, не містить жодного посилання на те, що вказані дії ОСОБА_4 були об`єднані єдиним кримінально протиправним наміром.
Отже, за наведених обставин, а також з урахуванням положень 58 Конституції України та ст. 5 КК України, останній вчинив дрібні крадіжки, за що передбачено адміністративну відповідальність, встановлену ст. 51 КУпАП.
Згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Відповідно до абз. 5 ч. 7 ст. 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 479-2 КПК України передбачено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з  підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.
Водночас за приписами п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 4-1частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.
За змістом ст. 440 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
У той же час відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.
З огляду на викладене, ураховуючи, що у формулюванні обвинувачення, визнаному судом доведеним, відсутнє посилання на вчинення ОСОБА_4 кількох тотожних діянь спрямованих на вчинення продовжуваного злочину, які б були об`єднані єдиним кримінально протиправним наміром, то, на моє переконання, колегії суддів касаційного суду необхідно було вийти за межі касаційних вимог сторони захисту та вирішити питання про можливість закриття кримінального провадження за ч. 4 ст. 185 КК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, оскільки таким чином покращується становище засудженого.
 
Суддя Касаційного кримінального 
суду у складі Верховного Суду                                                        ОСОБА_1