ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/2589/24	
Південно-західний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Філінюк І.Г.
суддів: Аленіна О.Ю., Принцевської Н.М. 

секретар судового засідання – Чеголя Є.О.
за участю:
ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» - адвокат Сиротко М.В.;
ТОВ «ДНІПРОВСЬКІ МАШИНОБУДІВНІ ТЕХНОЛОГІЇ» - адвокат Гладка В.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   
Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОВСЬКІ МАШИНОБУДІВНІ ТЕХНОЛОГІЇ»
на  рішення Господарського суду Одеської області від 26.06.2025 
по справі №916/2589/24 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОВСЬКІ МАШИНОБУДІВНІ ТЕХНОЛОГІЇ»
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАМАН ШИПІНГ»
про стягнення 375901,36грн.

суддя суду першої інстанції – Літвінов С.В.                                                 
місце винесення рішення: м. Одеса, Господарський суд Одеської області, пр.-т Шевченка, 29,
повний текст рішення  складено та підписано: 07 липня 2025 року 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «РИАЛТО» звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАМАН ШИПІНГ» про стягнення 375901,36грн., з яких вартість втраченого Товару - 263 317,69 грн, митні платежі (податки) нараховані на інвойсову вартість втраченого вантажу – 52 663,54 грн.. митні платежі (податки), нараховані на вартість перевезення втраченого вантажу з Шанхаю, Китай до кордону України, що увійшли у митну вартість втраченого вантажу – 7 208,85 грн.. вартість перевезення втраченого вантажу з Шанхаю, Китай до Дніпра (Україна) -51 658,01 грн.. комісія за здійснення оплати за втрачений вантаж – 1 053,27 грн.
В обґрунтування позовних вимог Позивач вказує на те, що Відповідач не виконав зобов`язання за Договором в частині забезпечення збереження вантажів під час перевезення. Частина товару була втрачена на шляху доставки до місця призначення, вартість якого й заявлена позивачем до стягнення. У зв`язку із перевезенням втраченого Товару позивачем були понесені такі збитки, пов`язані з оплатою, перевезенням та митним очищенням саме втраченого вантажу.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.06.2025 в задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОВСЬКІ МАШИНОБУДІВНІ ТЕХНОЛОГІЇ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАМАН ШИПІНГ»  про стягнення 375901,36грн. -  відмовлено повністю.
Обґрунтування судового рішення.
Суд зазначив, що у справі відсутні докази, які б дійсно підтверджували, що позивачем виявлено нестачу товару саме в момент вивантаження товару, а наданий Висновок експерта № ГО-486 від 01.06.2023 не може братись судом до уваги, позаяк не підтверджує, що нестача товару сталась саме з вини експедитора. 
Подані докази достеменно не підтверджують факт пошкодження товару саме з вини ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ», а отже, суд не може дійсно стверджувати про те, що позивач поніс збитки у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» своїх обов`язків як експедитора.
Відтак, суд, досліджуючи докази у даній справі дійшов висновків, що позивачем не доведено наявності у відповідача протиправної поведінки, а саме, факту того, що саме з вини ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» була нестача товару, що призвело до понесення позивачем збитків у розмірі 375901,36 грн.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОВСЬКІ МАШИНОБУДІВНІ ТЕХНОЛОГІЇ» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 26.06.2025 у справі № 916/2589/24 скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог позивача.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Скаржник зазначає, що у відповідності до пунктів 1,2 статті 8 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів перевізник EKSIMP TRANS LTD під час прийняття вантажу мав перевірити вірність записів, зроблених у накладній CMR № 401298 від 19.05.2023 щодо числа вантажних місць, а також їх маркування та нумерації місць, зовнішній стан вантажу і його упаковки, однак він не зробив жодних застережень у вказаній CMR щодо зовнішнього стану вантажу і його упаковки. Схожі обов`язки передбачено й частиною 2 статті 191 МК України. 
Крім того, накладна CMR № 401298 від 19.05.2023 не містить спеціальних застережень перевізника, а отже згідно статті 9 КДПВ припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у накладній. Т
Таким чином, у відповідності до пункту 1 статті 17 КДПВ, ч.2 ст.308 і ст. 310 ГК України, починаючи з 19.05.2023 перевізник став відповідальним за збереження вантажу (повну чи часткову втрату вантажу) і до моменту його доставки (видачі одержувачу в пункті призначення)
Скаржник зазначає, що висновок Господарського суду Одеської області у рішенні від 26.06.2025 у справі № 916/2589/24 про те, що акт про виявлення недостачі під час вивантаження вантажу вантажоотримувачем у присутності водія не складався, є цілком безпідставним, оскільки складання такого акту в даному випадку не передбачено ні Договором, ні законодавством і нормативно-правовим актами України, ні Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів. 
Крім того, не відповідає встановленим обставинам справи висновок суду першої інстанції про те, що запис в ЦМР 401298 про нестачу товару зроблений після проведеного підрахунку на складі, адже отримання вантажу і виявлення недостачі проводилося 26.05.2023 під митним контролем Дніпропетровської митниці ДФС за участі водія перевізника EKSIMP TRANS LTD Брозь О.І., а висновок № ГО-486 від 01.06.2023 експерта Дніпропетровської торгово-промислової палати лише постфактум підтвердив відповідні розрахунки кількості отриманого товару.
Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції. 
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді – Філінюк І.Г. судді Аленін О.Ю., Принцевська Н.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2025.
На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи  №916/2589/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.07.2025 доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/2589/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОВСЬКІ МАШИНОБУДІВНІ ТЕХНОЛОГІЇ» на рішення Господарського суду Одеської області від 26.06.2025  по справі №916/2589/24 до надходження матеріалів справи  з суду першої інстанції. 
04.08.2025 матеріали справи №916/2589/24 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОВСЬКІ МАШИНОБУДІВНІ ТЕХНОЛОГІЇ» на рішення Господарського суду Одеської області від 26.06.2025 по справі №916/2589/24.
Призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОВСЬКІ МАШИНОБУДІВНІ ТЕХНОЛОГІЇ» на рішення Господарського суду Одеської області від 26.06.2025  по справі №916/2589/24 на 06.11.2025 о 12:30 год.
14.08.2025 до суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАМАН ШИПІНГ», відповідно до якого просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення Господарського суду Одеської області від 26.06.2025 по справі №916/2589/24 залишити без змін.
Позиції учасників справи, явка представників сторін у судове засідання
Представники учасників апеляційного провадження з`явилися у судове засідання 06.11.2025 та надали свої пояснення по суті апеляційної скарги.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції. 
15 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «РИАЛТО» (надалі – позивач або клієнт) і Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАМАН ШИПІНГ» (надалі – відповідач або експедитор) був укладений договір № 1507/21 про транспортно-експедиторського обслуговування (надалі – Договір).
Відповідно до умов п. 1.1. Договору клієнт доручає, а експедитор зобов`язався організувати за рахунок клієнта транспортно-експедиторське обслуговування (ТЕО), перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів по території України і в міжнародному сполученні, а також надати інші транспортно-експедиторські послуги клієнту за згодою сторін.
Згідно умов п. 2.1.1. Договору експедитор зобов`язаний за рахунок клієнта організувати перевезення його вантажів на умовах, погоджених сторонами, а також надати інші послуги клієнтові за погодженням сторін, в тому числі митне оформлення вантажу, оплаті провізної плати (залізничного тарифу) за завантажені та порожні рейси РС та інші послуги/роботи надані залізницею/перевізником. При необхідності для виконання своїх зобов`язань за договором, укладати від свого імені договори з транспортними організаціями, контейнерними лініями, автомобільними перевізниками, складами зберігання та другими організаціями. Документом, що підтверджує наявність та зміст такого договору з транспортними організаціями, є транспортний документ – коносамент, автомобільна накладна, авіа накладна або залізнична накладна.
Відповідно до умов п. 2.1.2. Договору експедитор зобов`язаний представляти інтереси клієнта у взаєминах з перевізниками, портами, аеропортами, державними органами та іншими організаціями у зв`язку з перевезенням, перевалкою, ТЕО вантажів клієнта.
У випадку заподіяння збитку з вини однієї із сторін, винна сторона зобов`язана відшкодувати такий збиток і виплатити штрафні санкції, передбачені цим Договором. Виплата штрафних санкцій не звільняє сторони від виконання своїх зобов`язань за цим договором (п. 5.1.2. Договору).
Відповідно до умов п. 5.1.3. Договору сторона, яка залучила третю особу до виконання власних зобов`язань за цим договором, несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань цією третьою стороною.
Згідно умов п. 5.2.4. Договору матеріальний збиток, заподіяний клієнтові з вини експедитора або третьої особи, залученого експедитором для такого перевезення, відшкодовується з розрахунку 8,33 SDR (xdr) за один кілограм брутто вантажу, при перевезенні вантажу автотранспортом, згідно курсу НБУ на день заподіяння шкоди, але не вище вартості вантажу, зазначеної в інвойсі, та при перевезенні вантажу морським або повітряним сполученням матеріальний збиток відшкодовується з розрахунку 2 SDR (xdr) за один кілограм брутто вантажу, згідно курсу НБУ на день заподіяння шкоди, але не вище вартості вантажу, зазначеної в інвойсі. Відповідальність за вантаж, при його перевезенні залізничним сполученням, перед відправником чи одержувачем несе залізниця, як то передбачено Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), Статутом залізниці, з розрахунку 6 швейцарських франків за кілограм втраченого вантажу, але не вище вартості втраченого вантажу, яка зазначена в інвойсі на такий вантаж. 
При виявленні клієнтом пошкоджень та/або втрати вантажу, такі факти повинні бути зафіксовані документом експерта Торгово-промислової палати або незалежною сюрвейерською службою
Позивач зазначає, що у відповідності до CMR № 401298, інвойсу GK23F0223-01 від 23.02.2023 та пакувального листа, здійснювалось перевезення вантажу клієнта – 77 коробок, які містили такі сонячні модулі: Solar module ALM-50M-36 у кількості 400 одиниць на суму 4840 доларів США, Solar module ALM-100M-36 у кількості 345 одиниць на суму 7659 доларів США, Solar module ALM-180M-36 у кількості 300 одиниць на суму 9855 доларів США, Flexible solar module ALF-50W у кількості 455 одиниць на суму 1638 доларів США, Flexible solar module ALF-70W у кількості 300 одиниць на суму 1665 доларів США, Flexible solar module ALF-100W у кількості 510 одиниць на суму 3570 доларів США, Flexible solar module ALF-120W у кількості 520 одиниць на суму 3952 доларів США, Flexible solar module ALF-180W у кількості 290 одиниць на суму 2552 доларів США. Таким чином Експедитор здійснив організацію вантажів Клієнта, загальна вартість яких складає 35 731,00 доларів США..
26.05.2023 при отриманні вантажу у м. Дніпро за вищезазначеними CMR Клієнтом було виявлено недостачу вантажу, про що зазначено Клієнтом в CMR № № 401298.
В подальшому, Висновком № ГО-486 від 01.06.2023 експерта Дмитра Бугайова Дніпропетровської ТПП встановлено, що всередині митно-ліцензійного складського приміщення фактично знаходиться 68 дерев`яних коробок. 54 короби стягнуті двома поліпропіленовими стрічками, на 13 коробах поліпропіленова стрічка відсутня. Один короб із знятою кришкою, не стягнутий поліпропіленовою стрічкою та є вільний доступ до товару. Частина сонячних фотогальванічних модулів розташовані не в коробах, а укладені на деревяні піддони один на одного. На коробах наклеєні аркуші паперу з інформацією щодо моделі та кількості одиниць в даному коробі. У процесі вивантаження, огляду та підрахунку встановлено: - фактична кількість моделі ALM-50M-36 складає 393 шт (360 шт у дерев`яних коробах та 33 шт окремо на піддоні); - фактична кількість моделі ALM-100M-36 складає 339 шт; - фактична кількість моделі ALM-180M-36 складає 93 шт; - фактична кількість моделі ALF-50W складає 455 шт. (440 шт у дерев`яних коробах та 15 шт окремо на піддоні); - фактична кількість моделі ALF-70W складає 303 шт. (280 шт у дерев`яних коробах та 23 шт окремо на піддоні); - фактична кількість моделі ALF-100W складає 496 шт; - фактична кількість моделі ALF-120W складає 510 шт (480 шт у дерев`яних коробах та 30 шт окремо на піддоні); - фактична кількість моделі ALF-180W складає 289 шт (175 шт у дерев`яних коробах та 114 шт окремо на піддоні).
Позивач зазначає, що відсутні (втрачені) такі моделі сонячних модулей: - моделі ALM-50M-36 – відсутні 7 шт на суму 84,70 доларів США; - моделі ALM-100M-36 – відсутні 6 шт на суму 133,20 доларів США; - моделі ALM-180M-36 – відсутні 207 шт на суму 6 799,95 доларів США; - моделі ALF-100W – відсутні 14 шт на суму 98,00 доларів США; - моделі ALF-120W – відсутні 10 шт на суму 76,00 доларів США; - моделі ALF-180W – відсутні 1 шт на суму 8,80 доларів США  на загальну суму 7 200,65 доларів США згідно з інвойсом GK23F0223-01 від 23.02.2023 без урахування ПДВ, що за курсом НБУ, зазначеному у графі 23 митної декларації 23UA110140004456U0 (36,5686 грн/ 1 доларів США) становить 263 317,69 грн.
Таким чином, позивач вважає, що відповідач не виконав зобов`язання за Договором в частині забезпечення збереження вантажів під час перевезення. Частина товару була втрачена на шляху доставки до місця призначення, вартість якого й заявлена позивачем до стягнення. 
У зв`язку із перевезенням втраченого Товару позивач вказує, що були понесені такі збитки, пов`язані з оплатою, перевезенням та митним очищенням саме втраченого вантажу, що склали: - митні платежі (податки) нараховані на інвойсову вартість втраченого вантажу – 52 663,54 грн. - митні платежі (податки), нараховані на вартість перевезення втраченого вантажу з Шанхаю, Китай до кордону України, що увійшли у митну вартість втраченого вантажу – 7 208,85 грн. - вартість перевезення втраченого вантажу з Шанхаю, Китай до Дніпра (Україна) - 51 658,01 грн. - комісія за здійснення оплати за втрачений вантаж – 1 053,27 грн. 
01.10.2023 року позивач направив відповідачу претензію за вих №1409/23 від 14.09.2023 про оплату вказаних коштів, що підтверджується описом вкладення та накладною із трек-номером 5200501124513. Претензію відповідач отримав 05.10.2023, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.
Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАМАН ШИПІНГ» 375901,36грн., з яких вартість втраченого Товару - 263 317,69 грн, митні платежі (податки) нараховані на інвойсову вартість втраченого вантажу – 52 663,54 грн. митні платежі (податки), нараховані на вартість перевезення втраченого вантажу з Шанхаю, Китай до кордону України, що увійшли у митну вартість втраченого вантажу – 7 208,85 грн.. вартість перевезення втраченого вантажу з Шанхаю, Китай до Дніпра (Україна) -51 658,01 грн.. комісія за здійснення оплати за втрачений вантаж – 1 053,27 грн.
Джерала права та позиція Південно – західного апеляційного господарського суду.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.
У відповідності до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
У пункті 8 частини 2 статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
За змістом статті 216 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (ч. 2 ст. 218 ГК України).
Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Таким чином, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.
Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.
Ураховуючи положення статті 74 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.04.2020 у справі №904/3189/19, від 10.12.2018 у справі №902/320/17).
Відтак, cуд зазначає, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. Позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків та їх розмір. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення зобов`язань.
При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється по за межами конкретного випадку, і, відповідно, поза межами юридично значимого зв`язку.
За змістом частин 1-4 ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.
Отже, загальною умовою відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу є вина, наявність якої припускається. Перевізник повинен довести свою невинуватість шляхом посилання на обставини: по-перше, яким не міг запобігти та по-друге, усунення яких від нього не залежало.
У той же час, зазначена спростовна презумпція вини перевізника відповідно до п. 4 ст. 17, п. 2 ст. 18 Конвенції покладає саме на позивача обов`язок доведення наявності такої вини у випадку, якщо перевізник встановить, що втрата чи пошкодження вантажу могло бути наслідком особливих ризиків, пов`язаних, зокрема, з навантаження вантажу відправником чи особами, які діють від його імені.
Обов`язки перевізника під час прийняття товару до перевезення визначені в пункті 1 статті 8 Конвенції та полягають в обов`язку перевірити вірність записів, зроблених у вантажній накладній щодо числа вантажних місць, а також їх маркування, нумерації місць та перевірити зовнішній стан вантажу і його упаковки. При цьому, право вимоги перевірки вмісту вантажних місць належить вантажовідправнику (п. 3 ст. 8 Конвенції).
За змістом наведених норм законодавства та з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №   907/746/17, від 05.02.2019 у справі №   903/181/18, від 26.03.2018 у справі №   910/5040/17, від 21.02.2020 у справі №   907/746/17   перевізник, прийнявши товар в пункті завантаження без будь-яких зауважень у товарно-транспортних документах, в тому числі без зазначення недоліків, пов`язаних з порушенням порядку завантаження товару, його розміщення, кріплення у транспортному засобі, несе повну відповідальність за його збереження до моменту передання вантажоодержувачу.
Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги з покладення на ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» збитків, спричинених втратою товару, зокрема, посилається на те, що 26.05.2023 р. при отриманні вантажу у м. Дніпро за вищезазначеними CMR Клієнтом було виявлено недостачу вантажу, про що зазначено Клієнтом в CMR № № 401298.
Доказом, який підтверджує наявність втрати товару у справі, є Висновок експерта № ГО-486 від 01.06.2023, в якому зафіксовано, що під час огляду товару було виявлено всередині митно-ліцензійного складського приміщення фактично знаходиться 68 дерев`яних коробок. 54 короби стягнуті двома поліпропіленовими стрічками, на 13 коробах поліпропіленова стрічка відсутня. Один короб із знятою кришкою, не стягнутий поліпропіленовою стрічкою та є вільний доступ до товару. Частина сонячних фотогальванічних модулів розташовані не в коробах, а укладені на деревяні піддони один на одного. На коробах наклеєні аркуші паперу з інформацією щодо моделі та кількості одиниць в даному коробі. У процесі вивантаження, огляду та підрахунку встановлено: - фактична кількість моделі ALM-50M-36 складає 393 шт (360 шт у дерев`яних коробах та 33 шт окремо на піддоні); - фактична кількість моделі ALM-100M-36 складає 339 шт; - фактична кількість моделі ALM-180M-36 складає 93 шт; - фактична кількість моделі ALF-50W складає 455 шт. (440 шт у дерев`яних коробах та 15 шт окремо на піддоні); - фактична кількість моделі ALF-70W складає 303 шт. (280 шт у дерев`яних коробах та 23 шт окремо на піддоні); - фактична кількість моделі ALF-100W складає 496 шт; - фактична кількість моделі ALF-120W складає 510 шт (480 шт у дерев`яних коробах та 30 шт окремо на піддоні); - фактична кількість моделі ALF-180W складає 289 шт (175 шт у дерев`яних коробах та 114 шт окремо на піддоні) Тобто вбачається, що відсутні (втрачені) такі моделі сонячних модулей: - моделі ALM-50M-36 – відсутні 7 шт на суму 84,70 доларів США; - моделі ALM-100M-36 – відсутні 6 шт на суму 133,20 доларів США; - моделі ALM-180M-36 – відсутні 207 шт на суму 6 799,95 доларів США; - моделі ALF-100W – відсутні 14 шт на суму 98,00 доларів США; - моделі ALF-120W – відсутні 10 шт на суму 76,00 доларів США; - моделі ALF-180W – відсутні 1 шт на суму 8,80 доларів США.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Висновок експерта № ГО-486 від 01.06.2023 не має сили висновку судової експертизи, а є висновком спеціаліста, яким встановлена недостача вантажу на території складу тимчасового зберігання, розташованого за адресою м. Дніпро, вул. Новоселівська, 23, митний пост «Дніпро-Лівобережний», у зв`язку з чим оцінюється не за правилами статті 98-109 ГПК України, а як письмовий доказ за правилами ст.ст. 86, 91 ГПК України.
Так, згідно комерційного інвойсу від 23.02.2023 № GK23F0223-01 доставка товару здійснювалась морем на умовах постачання FOB Shanghai. FOB англ. Free On Board, або Франко борт — термін інкотермс 2000 та 2010, який означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець.
За умовами терміна FOB на продавця покладається обов`язок з митного очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися тільки під час перевезення товару морським чи внутрішнім водним транспортом. За вказаними умовами постачання відправник, який виступає зі сторони позивача, оформлює товаросупровідні документи на вантаж, які повинні відповідати реальним числовим значенням щодо товару, як по найменуванню та кількості штук, так і по вантажним місцям і вазі.
Відправник здійснював замитнення вантажу відтак контейнер було завантажено на морське судно, прийняте морським перевізником від відправника. По прибуттю контейнеру в порт призначення GDANSK (Польща) за умовами домовленостей між позивачем та відповідачем вантаж, який перебував під митним контролем, на митному терміналі було перевантажено з контейнера у тентований автомобіль днз НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , з внесенням відомостей до ЦМР 401298 згідно коносаменту та пакувального аркушу. 
В місці перетарки вантажів з контейнеру в тентоване авто на рампі відбувається вивантаження з одночасним завантаженням усього, що було вивантажено з контейнеру, тобто вантаж не розформовується окремо на склад враховуючи транзитне перевезення вантажу під митним контролем зі зміною транспортного засобу. Таким чином у присутності водія автоперевізника увесь вантаж, що було вивантажено з контейнеру було завантажено до автотранспортного засобу. Інформація про найменування вантажу, вагу, кількість місць, об`єм, вноситься до ЦМР з товаросупровідних документів оформлених відправником, а саме: з коносаменту, пакувального аркушу, специфікації (за наявності). 
Перерахунок вантажних місць вантажу здійснюється у присутності митного інспектора під час розформування вантажу на митний ліцензійний склад або призначення митницею форм контролю з огляду вмісту контейнерного обладнання. З огляду на те, що контейнер був завантажений до дверей та перетарка не передбачала здійснення будь – яких митних формальностей, огляд та підрахунок вантажу, вантажних місць, зважування не проводиться.
Водночас, позивачем не додано до матеріалів справи, акт про виявлення недостачі під час вивантаження вантажу вантажоотримувачем у присутності водія не складався та запис в ЦМР 401298 про нестачу товару зроблений після проведеного підрахунку на складі у місці розвантаження м. Дніпрі. 
Отже, відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що із наведеного слідує, що саме відправник (продавець Nantong Gamko New Energy Co., LTD) здійснив завантаження товару на судно, тобто, відповідач не мав можливості перевірити вміст вантажу та переконатися у його повній комплектності до моменту вивантаження та перевантаження до транспортного засобу для подальшої доставки вантажу наземним транспортом. Умови Договору не покладають на відповідача такого обов`язку із здійснення пакування товару для навантаження його на судно, натомість умовами пп. 3.1.3. п. 3.1. Договору №1507/21 про надання транспортно експедиторських послуг від 15.07.2021 чітко визначено обов`язок саме позивача забезпечити маркування, упаковку вантажу, його розміщення/кріплення в контейнері, вагоні та/або в автотранспорті, для збереження вантажу, транспорту, контейнеру на весь час перевезення, експедирування, оброблення вантажу.
При цьому, як зазначалось представником відповідача при розгляді даної справи у судових засіданнях та не заперечувалось скаржником, що товар на автомобіль було перевантажено та опломбовано з контейнера у тентований автомобіль днз НОМЕР_1 / НОМЕР_2 .
Пункт 5.2.2 Договору № 1507/21 про надання транспортно експедиторських послуг від 15.07.2021 між сторонами прямо передбачає, що експедитор не несе відповідальності за кількість і якість вантажу в разі внутрішньої нестачі, пошкодження вмісту вантажних місць у контейнері або автомобілі, доставленого з непорушеними пломбами або в цілісній тарі, а також якщо втрата вантажу сталася внаслідок дій або недогляду Клієнта, дефекту вантажу, його упаковки.
Позивач не склав акт про виявлену нестачу вантажу в момент його вивантаження і не зробив фотофіксацію процесу вивантаження. Запис про нестачу в CMR 401298 був зроблений вже після підрахунку на складі. Це свідчить про те, що вантаж був доставлений з неушкодженою пломбою і в цілій тарі, як він був завантажений відправником, що звільняє Експедитора від відповідальності згідно з п. 5.2.2 Договору.
Згідно зі ст. 9 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, якщо в накладній не зроблено спеціальних застережень перевізником, передбачається, що вантаж і його упаковка були в належному стані в момент прийняття вантажу, а кількість місць, їх маркування та нумерація відповідали зазначеним у накладній. Сам перевізник не зробив застережень у CMR №401298. Відповідальність перевізника за збереження вантажу припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення.
Як визначено у ч. 1 ст. 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитор відповідає перед клієнтом за кількість місць, вагу, якщо проводилося контрольне зважування у присутності представника перевізника, що зафіксовано його підписом, належність упаковки згідно з даними товарно-транспортних документів, що завірені підписом представника перевізника, якщо інше не встановлено договором транспортного експедирування.
Однак, доказів проведення зважування вантажу при перевантаженні його на автомобільний транспорт не надано.
У ст. 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Дана норма кореспондується зі ст. 13 ГПК України, згідно з якою судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішенні справи. Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Тобто в цьому разі мається на увазі достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.
При цьому відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.
Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №   910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №   917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №   902/761/18, від 04.12.2019 у справі №   917/2101/17.
Аналізуючи викладене вище в сукупності та з огляду на матеріали справи, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого та правомірного висновку, що докази та надані відповідачем заперечення були більш вірогідними, аніж докази та доводи позивача про те, що втрата товару сталася саме внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань та після прийняття останнім цього вантажу до перевезення.
Так, враховуючи відсутність доказів здійснення зважування вантажу при перевантаженні його з морського судна на автомобільний транспорт, а також відсутність доказів здійснення позивачем перевірки товару під час його навантаження у Китаї, ураховуючи положення ст.ст. 17, 18 Конвеції, колегія суддів констатує, що позивачем/скаржником під час розгляду справи не доведено вини відповідача у втраті вантажу.
Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача митні платежі (податки) нараховані на інвойсову вартість втраченого вантажу – 52 663,54 грн., митні платежі (податки), нараховані на вартість перевезення втраченого вантажу з Шанхаю, Китай до кордону України, що увійшли у митну вартість втраченого вантажу – 7 208,85 грн. вартість перевезення втраченого вантажу з Шанхаю, Китай до Дніпра (Україна) -51 658,01 грн., комісії за здійснення оплати за втрачений вантаж – 1 053,27 грн., то дані вимоги також не підлягають задоволенню, враховуючи викладені вище висновки суду щодо не підтвердження належними та допустимими доказами вини відповідача у завданні збитків.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права.
Висновки апеляційного господарського суду:
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування рішення господарського суду за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено. 
За вказаних обставин оскаржуване рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОВСЬКІ МАШИНОБУДІВНІ ТЕХНОЛОГІЇ» - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 26.06.2025 у справі №916/2589/24 – залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОВСЬКІ МАШИНОБУДІВНІ ТЕХНОЛОГІЇ».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 11.11.2025.

Головуючий суддя                                                                       Філінюк І.Г.

Суддя                                                                                                     Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                          Принцевська Н.М.