ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5136/25 Справа № 185/13553/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 року в цивільній справі номер 185/13553/24 за позовом Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернулось Комунальне підприємство ««Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що позивачем надаються послуги з постачання теплової енергії на обёєкт споживачів, розташований за адресою: квартира АДРЕСА_1 , де зареєстрованими користувачами є відповідачі. З огляду на те, що відповідачі (споживачі) не виконують свої зобов`язання по оплаті отриманих послуг, утворилась заборгованість за період з 01.10.2012 року по 01.11.2024 року у розмірі 95731,76 грн, через що позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.
Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за споживу теплову енергію у розмірі 95731,76 грн, інфляційні втрати - 3448,05 грн, 3% річних у розмірі - 1076,30 грн, пеню у розмірі 148,89 грн, а також вирішити питання розподілу судових витрат.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 року позов Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 21444,25 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» судовий збір в розмірі 3028,00 грн.
Із вказаним рішенням не погодився позивач КП «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради, подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.02.2025 року по справі №185/3325/24 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Всі відповідачі мають зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постанові від 19.08.2020 року у справі № 703/2200/15-ц, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.
Пунктом 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №830, встановлено, що споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 місце реєстрації свого проживання не змінювали, що вказує на те, що вони не бажали і не бажають втрачати правовий зв`язок з жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , і вважають себе такими, що мають право на проживання у ньому.
Враховуючі продовження законом строків позовної давності на строк дії карантину та воєнного стану в Україні, звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії відбулось в межах строку позовної давності.
Павлоградська міська територіальна громада не входить до «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», щодо яких встановлено заборону нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням.
Комунальним підприємством «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради були надані розрахунки інфляційних втрат, 3% річних та пені.
Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідач ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 71, 72, 73, 74,75, 76).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.05.2017 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 88806295 від 03.06.2017 року (а.с. 36-37зв).
На теперішній час в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою КП «МІРАЦ» 3450 від 17.01.2025 року (а.с. 41).
Відповідно до виписки за особистим рахунком НОМЕР_1 заборгованість за спожиту теплову енергію за адресою: квартира АДРЕСА_1 за період з 01.10.2012 року по 01.11.2024 року, становить 95731,76 грн (а.с. 6-8).
Згідно з розрахунками відповідачам нараховані інфляційні втрати за період 01.04.2019 року по 01.10.2024 року - 3448,05 грн, 3% річних за період 01.04.2019 року по 01.10.2024 року у розмірі 1076,30 грн, пеня за період з 01.03.2024 року по 01.11.2024 року у розмірі 148,89 грн (а.с. 9-13).
Відповідач ОСОБА_1 , подавши заяву про часткове визнання позову в межах строку позовної давності, фактично заявив про застосування наслідків спливу строку позовної давності.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив їх обґрунтованості саме в певному обсязі, з урахуванням строків позовної давності.
Апеляційний суд не може в повному обсязі погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних права та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти.
Статтею 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі статтями 319, 321 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.
Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
З наведеного вбачається, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно з якими позивач надавав відповідачам послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідачі були зобов`язані сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період.
Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
З огляду на наведене, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.
Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №401/710/15-ц.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі i щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.05.2017 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 88806295 від 03.06.2017 року ОСОБА_1 .
На теперішній час в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою КП «МІРАЦ» 3450 від 17.01.2025 року.
Відповідно до виписки за особовим рахунком НОМЕР_1 заборгованість за спожиту теплову енергію за адресою: квартира АДРЕСА_1 за період з 01.10.2012 року по 01.11.2024 року, становить 95731,76 грн.
Згідно з розрахунками відповідачам нараховані інфляційні втрати за період 01.04.2019 року по 01.10.2024 року - 3448,05 грн, 3% річних за період 01.04.2019 року по 01.10.2024 року у розмірі 1076,30 грн, пеня за період з 01.03.2024 року по 01.11.2024 року у розмірі 148,89 грн.
Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Ч лени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.
Д о членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, врахувавши доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не можуть виступати боржниками у зв`язку з їх непроживанням за вказаною вище адресою, дійшов помилкового висновку в цьому питанні, оскільки відповідачі зареєстровані в квартирі за адресою, щодо якої нараховано заборгованість за послугами з теплопостачання, яке триває протягом опалювальних сезонів і не припиняється з технічних причин, окрім того відповідачами не надано доказів їх проживання за іншою адресою та звернення до позивача щодо зміни зареєстрованого місця проживання. За таких обставин, підстав для зміни складу відповідачів не вбачається.
Відповідач ОСОБА_1 , подавши заяву про часткове визнання позову в межах строку позовної давності, фактично заявив про застосування наслідків спливу строку позовної давності.
Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21 (провадження №61-5238св22).
Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року.
Законом України від 08 листопада 2023 року №3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон набрав чинності 30.01.2024 року.
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
Оскільки останнім днем для звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності був квітень 2020 року, однак Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, трирічний строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), який в подальшому було продовжено введенням воєнного стану в Україні.
Таким чином, строк, за яким має бути стягнута заборгованість з відповідачів по оплаті послуг з постачання теплової енергії, має бути обчислений з квітня 2017 року по грудень 2024 року.
Сума заборгованості по сплаті за постачання теплової енергії за період з квітня 2017 року по грудень 2024 року, що має бути стягнута з відповідачів, становить – 70476,65 грн.
Водночас, розміри сум інфляційного збільшення суми боргу та 3% річних та пені за період з квітня 2017 року по грудень 2024 року підлягають зменшенню пропорційно до розміру основної заборгованості наступним чином: 2538,42 грн - інфляційні втрати, 792,36 грн - 3% річних, 109,61 грн - пеня.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог у зв`язку з застосуванням строків позовної давності, тому з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 має бути стягнута заборгованість по оплаті послуг з постачання теплової енергії з квітня 2017 року по грудень 2024 року у розмірі 70476,65 грн, а також 2538,42 грн - інфляційні втрати, 792,36 грн - 3% річних, 109,61 грн - пеня.
Доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу.
Відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмір 3028,00 грн (а.с. 1), позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 743,06 грн з кожного.
Враховуючи, що апеляційна скарга КП «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради підлягає частковому задоволенню, за подання апеляційної скарги ним сплачено судовий збір в розмір 3633,60 грн (а.с. 62), тому з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання ним апеляційної скарги по 891,67 грн з кожного.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради, - задовольнити частково.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 року – скасувати.
Позовні вимоги Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію - задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради, ЄДРПОУ 03342250, заборгованість за спожиту теплову енергію за період з квітня 2017 року по грудень 2024 року у розмірі 73917,04 грн (сімдесят три тисячі дев`ятсот сімнадцять гривень 04 копійок), з яких 70476,65 грн - сума основного боргу, 2538,42 грн - інфляційні втрати, 792,36 грн - 3% річних, 109,61 грн - пеня.
В інший частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради, ЄДРПОУ 03342250, судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі по 743,06 грн з кожного та судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі по 891,67 грн з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 вересня 2025 року.

Судді: