ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
04 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 756/12608/23
провадження № 61-16125св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Житлово-будівельний кооператив «Квазар-11»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника Житлово-будівельного кооперативу «Квазар-11» - Брожко Наталії Ігорівни на додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року у складі судді Жука М. В. та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року 
у складі колегії суддів: Фінагеєва В.О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
У вересні 2023 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Квазар-11» (далі - ЖБК «Квазар-11») про визнання дій протиправними, усунення перешкод у користуванні нежилим приміщенням, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року 
в задоволенні позову відмовлено.
 
Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення
 
У травні 2024 року ЖБК «Квазар-11» звернувся до суду із заявою, у якій просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 39 480,00 грн.
 
ОСОБА_1 подала до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, у якому просила відмовити представнику відповідача у задоволенні заяви про стягнення з неї витрат на правничу допомогу або зменшити витрати на правничу допомогу.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року заяву ЖБК «Квазар-11» задоволено частково та стягнено 
з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Квазар-11» понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.
 
Рішення суду мотивовано тим, що визначений розмір гонорару не відповідає критерію розумності з огляду на несправедливе завищення цієї оплати по відношенню до середньомісячного заробітку в Україні, з урахуванням складності справи суд визначив вартість однієї години у розмірі 500,00 грн. Визначаючи час на надання послуг та видів правничої допомоги, суд виходив із наявності 
у адвоката повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи та вважав за необхідне врахувати 6 годин витраченого часу на вищезгадані послуги. Враховувавши викладене, незначну складність справи, тривалість затраченого представником відповідача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог частини третьої статті 141 ЦПК України, суд вважав достатнім розміром стягнення з позивача на користь відповідача витрат, понесених на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ЖБК «Квазар-11» залишено без задоволення.
 
Додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 червня 
2024 року залишено без змін.
 
Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився 
з висновком суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
28 листопада 2024 року представник ЖБК «Квазар-11» - Брожко Н. І. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року й ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про стягнення витрат на правничу допомогу.
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, розглянувши заяву, ухвалив додаткове рішення, в якому визначив витрати відповідача непропорційними та неспівмірними і знизив ставку адвоката з 3 500,00 грн до 500,00 грн за годину. Зменшив кількість годин, витрачених на участь представника, з 9 до 6 годин, посилаючись на стаж та кваліфікацію адвоката і складність наданих послуг. Зазначає, що відповідно до правових позицій Верховного Суду, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджуються з нормами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
 
Інші аргументи учасників справи
 
14 березня 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Оболонського районного суду м. Києва.
 
04 лютого 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені 
у відзиві на касаційну скаргу та письмових поясненнях, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволенняз таких підстав.
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.
 
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
 
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
 
У частині четвертій статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
 
У пункті 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
 
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:  1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати 
з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, 
в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
 
Тобто ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
 
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження 
№ 14-382цс19).
 
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
 
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
 
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від  
12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі 
№ 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та постанові від 26 травня 
2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року у справі 
№ 550/936/18 (провадження № 14-26цс21), зважаючи на конкретні обставини справи, принцип змагальності сторін та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а саме їх дійсність, необхідність та розумність їх розміру, ураховуючи складність справи та фінансовий стан її учасників, погодилась з висновками суду апеляційної інстанції про зменшення судових витрат на правничу допомогу та не вбачала підстав для задоволення касаційної скарги.
 
У справі, що переглядається, суд касаційної інстанції, враховуючи клопотання позивача про зменшення розміру витрат на професійну допомогу, зважаючи на конкретні обставини справи, принцип змагальності сторін та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а саме їх дійсність, необхідність та розумність їх розміру, ураховуючи складність справи, погоджується з висновком судів попередніх інстанції про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу 
в розмірі 3 000,00 грн.
 
Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду з їх оцінкою та на правильність висновків апеляційного суду не впливають.
 
Висновки суду апеляційної інстанції не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах, на які посилається заявник 
у касаційній скарзі.
 
Порушень судами норм процесуального права під час касаційного перегляду справи колегія суддів не встановила.

 

 
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, адодаткового рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.
 
З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу представника Житлово-будівельного кооперативу 
«Квазар-11» - Брожко Наталії Ігорівни залишити без задоволення.
 
Додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 червня 
2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 рокузалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Судді:                                                                                                             В. М. Коротун

 
Є. В. Коротенко

 
М. Є. Червинська