ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 вересня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 340/10461/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Семененка Я.В., Суховарова А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року 
у справі №340/10461/23
за позовом  ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 
про зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачці компенсації за невикористані ОСОБА_2 дні щорічної та основної відпустки та одноразової грошової допомоги в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби;
- зобов`язати в/ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачці компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку ОСОБА_2 за 37 календарних днів; компенсацію за невикористану додаткову відпустку ОСОБА_2 за 2 календарних дні; одноразову грошову допомогу в розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби від грошового забезпечення, належні ОСОБА_2 , всього за 16 календарних місяців.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка як дружина померлого ОСОБА_2 має право на отримання компенсації за 37 календарних днів невикористаної основної відпустки чоловіка за період 2022-2023 років та 2 календарних дні додаткової відпустки, передбаченої як учаснику бойових дій, за 2023 рік. Також, позивачка вказує, що відповідно до Порядку № 460 її чоловік мав право на виплату одноразового грошового забезпечення за 2022 рік в розмірі 32 %, за 2023 рік в розмірі 32 %, яке виникло до дня смерті. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що виплата належного, але не отриманого померлим військовослужбовцем, грошового забезпечення здійснюється лише за зверненням його членів сім`ї, на підставі наказу командира військової частини про виплату. Оскільки позивачкою  не надано доказів звернення до в/ч НОМЕР_1 на виконання вимог пункту 2 розділу ХХХ Порядку № 260 із заявою щодо виплати належного за життя, але не отриманого її покійним чоловіком грошового забезпечення, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача в даному випадку відсутня, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом норм матеріального та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, з підстав, зазначених у позові. 
Позивачка вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме: безпідставно не взято до уваги її доводи, в той час як відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не надали належних та допустимих доказів на спростування доводів, викладених у позовній заяві.
Вказана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції зазначає  таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дружиною загиблого солдата ОСОБА_2 .
Відповідно до свідоцтва про одруження від 26.12.2008 серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 26.12.2008 зроблено відповідний актовий запис за № 9. Прізвище дружини та чоловіка після шлюбу – ОСОБА_4 .
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.03.2022 № 21 ОСОБА_2 з 05.03.2022 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та визнано таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Згідно свідоцтва про смерть від 22.09.2023 серії НОМЕР_4 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, про що 22.09.2023 складено відповідний актовий запис № 88.
Відповідно Витягу з протоколу засідання штатної ВЛК 11 Регіональної ВЛК № 3674 від 09.11.2023 захворювання, яке призвело до смерті, та причина смерті пов`язане із захистом Батьківщини.
В матеріалах справи міститься копія заяви позивачки від 25.09.2023 до командира в/ч НОМЕР_1 щодо виплати коштів її померлого чоловіка (а.с.19-20). Відповідно до цієї заяви позивачка просила виплатити їй кошти померлого чоловіка солдата ОСОБА_2 , який помер під час захисту Батьківщини ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до п.4 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п.7 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців» від 22.05.2000 та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 07.06.2018 № 260. 
02.12.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 виданий наказ (по стройовій частині) № 345, згідно якому солдата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку зі смертю виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 20.09.2023. Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (захистом Батьківщини). 
Дружина – ОСОБА_1 . 
Також в цьому наказі від 02.12.2023 № 345, зокрема вказано: 
«Виплатити членам сім`ї померлого допомогу на поховання в розмірі пяти прожиткових мінімумів на працездатну особу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.2000 № 829 – 11965,00 грн.
Виплатити в повному обсязі членам сім`ї померлого належне йому, але не виплачене грошове забезпечення за вересень 2023 року. 
Виплатити щомісячну премію у розмірі 544% від посадового окладу за період з 01.09.2023 по 30.09.2023, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу, з урахуванням окладу за військове звання надбавки за вислугу років за період з 01.09.2023 по 30.09.2023.
Щорічну основну відпустку за 2022 рік не використав.
Щорічну основну відпустку за 2023 рік використав в кількості 10 діб з 01.03.2023 по 10.03.2023.
Відпустка за сімейними обставинами із збереженням грошового забезпечення за 2023 рік не надавалася.
Виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік – 20899,73 грн.
Грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік отримав.».
Позивачка, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації за невикористану ОСОБА_2 основну та додаткову відпустку, а також одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 460 від 17.09.2014, звернулась до суду за захистом своїх прав. 
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Спірним у цій справі є питання наявності у позивачки права на отримання компенсації за невикористану щорічну основну відпустку ОСОБА_2 за 37 календарних днів; компенсацію за невикористану додаткову відпустку ОСОБА_2 за 2 календарних дні; одноразової грошової допомоги в розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби від грошового забезпечення, належного ОСОБА_2 , всього за 16 календарних місяців.
Суд першої інстанції, вирішуючи спір у цій справі,  визнав, що позивачка як дружина померлого військовослужбовця має право на належне, але не отримане за життя її чоловіком грошове забезпечення. 
Підставою для відмови в задоволенні позовних вимог судом першої інстанції стала відсутність доказів звернення позивачки із відповідною заявою до військової частини НОМЕР_1 про виплату всіх належних сум у зв`язку із смертю її чоловіка – солдата ОСОБА_2 , після видання відповідачем-1 наказу від 02.12.2023 № 345.
При цьому з наявних у справі доказів суд першої інстанції встановив, що після смерті чоловіка, 25.09.2023 позивачка звернулася до командира в/ч НОМЕР_1 із заявою про виплату коштів її чоловіка. Втім, із поданої до суду копії такої заяви неможливо встановити, чи  дійсно ця заява була подана, оскільки відмітки про її вручення або ж докази направлення такої заяви поштою у матеріалах справи відсутні.
Судом першої інстанції також витребувано у військової частини   НОМЕР_1 інформацію про отримання та результати розгляду заяви позивачки від 25.09.2023, однак відповідну інформацію до суду не подано.
Відповідно до ч.9 ст.80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
В даному випадку, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що наявні у справі докази, зокрема наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.12.2023 № 345 про виплати, які необхідно здійснити членам сім`ї померлого військовослужбовця, виданий після заяви позивачки від 25.09.2023, не спростовують факт звернення позивачки до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату коштів її померлого чоловіка.
З приводу посилання суду першої інстанції на відсутність доказів звернення позивачки після 02.12.2023 (тобто після видання наказу № 345) до військової частини НОМЕР_1 за виплатою відповідно до  п. 2 розділу ХХХ Порядку № 260 суд апеляційної інстанції вважає  за необхідне зазначити, що норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не містять такої умови, про яку вказує суд першої інстанції. 
Встановлені у справі у справі свідчать, що  прийняттям наказу від 02.12.2023 № 345  відповідач вирішив питання виплати членам сім`ї померлого військовослужбовця його грошового зебезпечення.
Стосовно права позивачки на отримання компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції виходить з такого.  
Відповідно до пунктів 1, 2 розділу XXX Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, в редакції на час виникнення спірних відносин у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.
У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.
Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в  пункті 1  цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.
Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.
Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до ч.1 ст.10-1 Закону  №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
Згідно з п.8 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991  військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до  Закону України  «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі, якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 05.11.1996 №504/96-ВР передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до ст.16-2 Закону України №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно із п.12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 №3551-XII в редакції на час виникнення спірних правовідносин учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Відповідно до ч.14 ст.10-1 Закону  №2011-ХІІ   у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. 
Таким чином, за наведеного правового  регулювання за всі невикористані   ОСОБА_2 за період проходження ним військової служби дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, передбачена грошова компенсація, незалежно від підстав, за яких такі відпустки не були ним використані. 
Оскільки позивачка, в розумінні  Закону № 2011-XII  та Порядку № 260, є членом сім`ї, а саме: дружиною померлого ОСОБА_2 , вона має право на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки її померлого чоловіка за 2022-2023 роки.
Докази проведення з позивачкою усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки ОСОБА_2 матеріали справи не містять. 
Стосовно доводів позивачки, що ОСОБА_2 набув право на отримання грошової компенсації за 37 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2022-2023 роки, а також мав право на 2 календарних дні додаткової відпустки як учасник бойових дій за 2023 рік, з огляду на наведений позивачкою в позовній заяві розрахунок, суд апеляційної інстанції зазначає, що такий розрахунок не суперечить нормам діючого законодавства та відомостям, які міститься  в наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 02.12.2023 № 345 щодо права ОСОБА_2 на щорічну основну та додаткову відпустку станом на момент виключення його із списків особового складу  військової частини. 
Отже, в спірному випадку належним способом захисту прав позивачки є зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити позивачці грошову компенсацію за невикористані її чоловіком – ОСОБА_2 37 календарних днів щорічної основної відпустки та 2 календарних дні додаткової відпустки як учасником бойових дій виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу військової частини.
Стосовно позовних вимог позивачки щодо нарахування та виплати їй одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 460 від 17.09.2014, суд апеляційної інстанції вважає, що в цій частині позов не підлягає задоволенню.
Статтею 15 Закону № 2011-ХІІ передбачена виплата одноразової грошової допомоги  військовослужбовцям при звільненні з військової служби.  
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Розділом XXXII Порядку № 260 врегульовані питання щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.
Положеннями пункту 4 розділу ХХХII Порядку №260 передбачено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, при звільненні зі служби після прийняття рішення про демобілізацію виплачується грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 затверджено Порядок та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.
Згідно з п.1 - 4 Порядку №460, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за своєю правовою природою ця одноразова грошова допомога не підпадає під одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникає включно до дня його загибелі (смерті).
В той же час відповідно до зазначених вище положень розділу XXX Порядку № 260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця членам сім`ї, зазначеним в п.1 цього розділу, виплачується грошове забезпечення, належне такому військовослужбовцю, але не отримане  ним до дня смерті (загибелі).
За правилами розділу ХХХ Порядку № 260 для набуття права на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, в тому числі одноразових додаткових видів його грошового забезпечення, необхідною умовою є те, що право на таке грошове забезпечення, зокрема, одноразові додаткові види грошового забезпечення, виникло у військовослужбовця включно до дня його загибелі (смерті).  
Отже, оскільки в спірному випадку такі умови не виникають, правові підстави для нарахування та виплати позивачці одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовця з військової служби відсутні.  
Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми права, тому відповідно до ст.317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. 
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року по справі №340/10461/23 скасувати, ухвалити нове рішення.
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1  щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані ОСОБА_2  дні щорічної та основної відпустки.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані її чоловіком – ОСОБА_2 37 календарних днів щорічної основної відпустки та 2 календарних дні додаткової відпустки як учасником бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
В решті позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров