Слідчий суддя у 1-й інстанції: ОСОБА_1 	Справа № 991/8686/25	
Доповідач: ОСОБА_2 	Провадження №11-сс/991/590/25	

АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА ВИЩОГО АНТИКОРУПЦІЙНОГО СУДУ

У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

23 вересня 2025 року	місто Київ	

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,
представника ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , подану на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 28 серпня 2025 року щодо накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №52025000000000175,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на мобільний телефон Samsung Galaxy А 5556, модель SM-A556T /DS, серійний номер НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , належний ОСОБА_8 , вилучений 21.08.2025 під час обшуку в квартирі у м. Київ (а. с. 101).
Зазначене рішення мотивоване: (1) здійсненням детективами Національного антикорупційного бюро України /далі - НАБУ/ досудового розслідування фактів вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 369, ч. 4 ст. 368, ч. 2 ст. 387 Кримінального кодексу України /далі - КК/, щодо обставин надання ОСОБА_10 неправомірної вигоди службовим особам Служби безпеки України /далі - СБУ/, її отримання в особливо великому розмірі такими особами від нього та розголошення оперативним працівником даних досудового розслідування; (2) проведенням обшуку на підставі ухвали слідчого судді від 14.08.2025, в ході якого вилучено мобільний телефон; (3) виявленням збережених на телефоні листування у месенджерах, а також фото і відео, відомості з яких можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні; (4) необхідністю накладення арешту на телефон, пароль до якого власниця повідомила детективам, з метою забезпечення збереження речових доказів, враховуючи призначення щодо нього експертизи, в т. ч. з метою відновлення видалених файлів; (5) співмірністю відповідних обмежень, ураховуючи завдання кримінального провадження (а. с. 103-106).
В апеляційній скарзі представник просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у накладенні арешту на майно, обґрунтовуючи свою позицію тим, що: (1) телефон є тимчасово вилученим майном; (2) всупереч вимогам ст. 168 Кримінального процесуального кодексу /далі - КПК/ сторона обвинувачення не навела обґрунтування необхідності подальшого його утримання в себе; (3) ОСОБА_8 не має відношення до обставин кримінального провадження, а телефон, на який накладено арешт, не містить відомостей, які можуть мати значення для кримінального провадження; (4) стороною обвинувачення не доведено, що вилучений телефон є речовим доказом; (5) під час обшуку власниця надала можливість оглянути її телефон та повідомила пароль від нього; (6) накладення арешту не відповідає вимогам щодо дотримання засад розумності та співмірності, призводячи до значних негативних наслідків для власниці; (7) накладення арешту порушує справедливий баланс між інтересами власника майна та завданнями кримінального провадження (а. с. 110-112, 139-147).
В судовому засіданні представник власниці майна підтримав доводи своєї апеляційної скарги з мотивів, наведених у ній. Прокурор просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки доведено необхідність накладення арешту. Власниця майна, будучи повідомленою про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання не прибула, представник зазначив про можливість проведення судового розгляду за її відсутності.
Під час апеляційного перегляду встановлено правильність висновку слідчого судді щодо необхідності накладення арешту на мобільний телефон ОСОБА_8 , враховуючи, що: (1) у кримінальному провадженні №52025000000000175 розслідуються обставини вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368, ч. 3 ст. 369, ч. 2 ст. 387 КК (а. с. 7-8, 18-36); (2) одними з фактів, щодо яких триває зазначене розслідування, є (а) обставини надання ОСОБА_10 співробітнику СБУ ОСОБА_11 неправомірної вигоди та прийняття ним її у формі оплати за проживання 4 осіб в готелі Radisson Blu в Буковелі, а також (б) розголошення ОСОБА_11 даних досудового розслідування в кримінальному провадженні №52023000000000195 ОСОБА_10 ; (3) під час огляду, проведеного в ході обшуку 21.08.2025, мобільного телефону ОСОБА_8 , яка є пов`язаною з ОСОБА_11 (зі слів сторін та згідно з даними, відображеними в протоколі обшуку, це його матір), на вказаному носії виявлено листування у месенджерах Viber та WhatsApp із ОСОБА_11 та його дружиною « ОСОБА_12 », за змістом якого вбачається наявність фото та відео з відпочинку, зокрема із Буковелю, які, за версією органу досудового розслідування, оплатив ОСОБА_10 в якості неправомірної вигоди.
Наведених вище фактів, на думку суду апеляційної інстанції, на цій стадії розслідування достатньо для висновку про наявність у вилученому мобільному телефоні інформації, яка є речовим доказом у вищевказаному кримінальному провадженні в розумінні ч. 1 ст. 98 КПК. Адже наявні достатні підстави вважати, що зміст переписки та переслані фото і відео файли містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження (а. с. 37-38, 51-52). Вказане спростовує твердження представника про те, що на телефоні відсутні відомості, які можуть мати значення для досудового розслідування.
Водночас, зважаючи на зміст ч. 7 ст. 236 КПК, вилучений мобільний телефон, на який накладено арешт, не є тимчасово вилученим майном у розумінні норм глави 16 КПК, адже дозвіл на його відшукання було надано ухвалою слідчого судді (а. с. 39-47).
Крім того, так як згідно з матеріалами провадження встановлено, що детектив вилучив телефон через неможливість повністю скопіювати пам`ять мобільного терміналу, віднайдення якого було, зокрема, завданням обшуку (а. с. 39-52), колегія суддів вважає, що детектив діяв під час вилучення відповідного майна з дотриманням вимог абз. 3 ч. 2 ст. 168 КПК, оскільки надання телефону разом з інформацією, що міститься на ньому, є необхідною умовою копіювання виявленої інформації в ході проведення експертизи, яку після вилучення було призначено (а. с. 95-98). Довід про надання власницею майна паролю доступу до телефону відхиляється судом як такий, що не стосується підстави, з огляду на яку телефон був вилучений, оскільки підставою для цього була не відмова надати пароль, а така самостійна підстава для вилучення як необхідність провести експертизу, в тому числі, з метою копіювання виявленої інформації, в т. ч. видалених повідомлень і файлів (а. с. 51-52).
Довід про те, що ОСОБА_8 не має відношення до обставин, які розслідуються у кримінальному провадженні, не має жодного правового значення, враховуючи зміст п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК і ч. 3 ст. 170 КПК. Адже, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається з метою збереження речових доказів) (п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК). У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК). Вище в ухвалі наведені факти, які підтверджують правильність оцінки мобільного телефону з інформацією, віднайденою на ньому, такими, що відповідають критеріям речових доказів.
Також колегія суддів враховує, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 132 КПК). Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, зокрема що може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звертається із клопотанням (п. 3 ч. 3 ст. 132 КПК). Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК). Відповідно до вимог ст. ст. 2, 9, 25, 91 КПК на сторону обвинувачення покладається вжиття заходів щодо швидкого, всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, виявлення події кримінального правопорушення, осіб, які його вчинили, інших обставин, що підлягають доказуванню. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК). Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч. 4 ст. 132 КПК).
Вищенаведені положення кримінального процесуального закону узгоджуються з практикою Європейського Суду з прав людини, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, згідно з яким ст. 1 Протоколу №1 до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що втручання в право мирного володіння майном можливе за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п. 203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини» / Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Отже, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.
У ході застосування до цієї справи наведених положень колегія суддів виходить із: (1) права сторони обвинувачення самостійно визначати, які докази необхідно додатково зібрати на підтвердження обставин, що підлягають доказуванню; (2) існування високої ймовірності (ризику) приховування, пошкодження, знищення або перетворення інформації, яка міститься на мобільному телефоні; (3) виявлення в ході огляду мобільного телефону інформації, що може мати значення для досудового розслідування; (4) необхідності проведення експертного дослідження з метою копіювання виявленої інформації (а. с. 51-52, 92, 97).
Усі ці обставини, а також неможливість отримання інформації (змісту переписок, фото і відеофайлів) з мобільного телефону в інший спосіб, ніж шляхом копіювання відповідних відомостей з вилученого телефону в ході проведення експертизи, дають підстави вважати, що накладення арешту відповідає вимогам щодо дотримання засад розумності та співмірності. Водночас накладення арешту є тимчасовим обмеженням прав власниці, а тому не призведе до значних негативних наслідків для неї. Водночас на цій стадії кримінального провадження загальносуспільний інтерес обмежити право власниці майна переважає її право на мирне володіння майном в частині користування й розпорядження телефоном. Вказане обмеження не порушує справедливого балансу між інтересами власника такого майна і завданнями кримінального провадження.
Щодо недоведеності стороною обвинувачення необхідності подальшого утримання вилученого телефону під арештом, то зазначеному доводу на цій стадії не може бути надано оцінки, оскільки справа за апеляційною скаргою розглядається виключно в межах тих доводів, оцінку яким надавав слідчий суддя. Зазначене ж питання може розглянути слідчий суддя в порядку ст. 174 КПК, а не суд апеляційної інстанції на цій стадії.
У ході апеляційного перегляду також не встановлено інших порушень вимог КПК.
За наслідками апеляційного перегляду за скаргою на ухвали слідчого судді суду апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити ухвалу без змін (ч. 3 ст. 407 КПК). Оскільки під час апеляційного перегляду доводи представника не знайшли свого підтвердження, то в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 22, 26, 98, 131, 132, 167-173, 236-237, 370, 376, 405, 407, 409, 418, 422, 532 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу представника залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 28 серпня 2025 року - без змін.
Ухвала є остаточною, набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:	ОСОБА_2   	
Судді:	ОСОБА_3 	
 	ОСОБА_4