ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 р. 	Справа № 440/4519/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2024, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, м. Полтава,  по справі № 440/4519/24
за позовом                ОСОБА_1  
до               Військової частини НОМЕР_1                       
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), в якому просив:
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх безвісно відсутнього батька ОСОБА_2 на користь повнолітнього сина ОСОБА_1 , що проживає разом із військовослужбовцем;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх безвісно відсутнього батька ОСОБА_2 на користь повнолітнього сина ОСОБА_1 , що проживає разом із військовослужбовцем, починаючи з 25 червня 2022 року.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2024 року адміністративний позов задоволено.
 Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті грошового забезпечення члену сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця, ОСОБА_2 , на користь його повнолітнього сина ОСОБА_1 , який проживав разом з батьком.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення безвісно відсутнього ОСОБА_2 на користь його повнолітнього сина ОСОБА_1 з 25 червня 2022.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень нуль копійок).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального, неповне з`ясування обставин справи, просив суд рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2024 скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що позивачем до заяви про нарахування та виплату грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 не додано документів, що підтверджують саме факт проживання позивача з солдатом ОСОБА_2 . Крім того, відповідач зазначає, що законодавцем факт спільного проживання як підстава виплати грошового забезпечення вказаний виходячи з того, що військовослужбовець та повнолітня дитини проживають разом, і фактично повнолітня дитина знаходиться на утриманні у військовослужбовця в силу певних обставин (хвороба, навчання тощо), які зобов`язують військовослужбовця утримувати таку повнолітню дитину відповідно до положень Сімейного кодексу України. У іншому випадку фактично буде мати факт безпідставної виплати коштів платників податків (з яких формується державний бюджет) на користь повнолітньої особи, яка зобов`язана утримувати себе самостійно. 
Позивач, подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якій просив суд апеляційної інстанції, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
На підставі положень п.3 ч.1ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а. с. 12).
14.02.2023 року ОСОБА_2 , батько позивача, призваний на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
12.07.2023 року позивачу стало відомо, що його батько, солдат ОСОБА_2 , під час виконання бойового завдання із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в районі  н.п. Яковлівка, Бахмутського району, Донецької області, 25.06.2023 року зник безвісти. 
20.07.2023 року позивач звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 для призначення виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, які належать до виплат військовослужбовцю солдату ОСОБА_2 , який зник безвісти 25.06.2023 року - його сину, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року №884. 
На вказану заяву відповідачем у визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 терміни не було надано відповіді.
05.01.2024 року представником позивача було подано адвокатський запит до відповідача з приводу розгляду заяви від 20.07.2024. 
На вказаний адвокатський запит відповідач надав відповідь, в якій позивачу було відмовлено у виплаті грошового забезпечення його батька, солдата ОСОБА_2 , на підставі того, що у пакеті документів, наданих від 20.07.2023 відсутні документи, які підтверджують факт спільного проживання позивача з солдатом ОСОБА_2 .
Вважаючи такі дії відповідача щодо відмови у виплаті грошового забезпечення члену сім`ї військовослужбовця, що має статус  відсутнього, ОСОБА_2 на користь повнолітнього сина ОСОБА_1 , що проживає разом із військовослужбовцем,  позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що  відповідачем невірно та без урахування фактичних обставин справи вчинена відмова ОСОБА_1 у виплаті грошового забезпечення його зниклого безвісти батька з підстави, встановленої пунктом 5 Порядку №844.
А тому, суд дійшов висновку, що відмова військової частини НОМЕР_1 у виплаті грошового забезпечення члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , що має статус безвісно відсутнього на користь його повнолітнього сина ОСОБА_1 , який проживав разом з батьком - є протиправною.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Положеннями ч.2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (далі Закон №2011-ХІІ).
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону №2011-XII).
Згідно з п. п. 2 Розділу I «Загальні положення» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженому наказом Міністерства оборони України №260 від 07.07.2018, визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.
Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.
Грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець (п.п.2 і 3 Розділу «XXX. Виплата грошового забезпечення у разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими» зазначеного Порядку №260).
Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону №2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці) визначає Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016 (далі Порядок №884).
Згідно з п.п. 2-4 Порядку №884, у цьому Порядку під терміном «безвісно відсутній військовослужбовець» слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби.
За військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
До заяви додаються:
-копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);
-довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);
-копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);
-копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);
-копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).
Відповідно до п. 5 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.
У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:
-подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;
-подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;
-подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;
-з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.
Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.
При цьому, згідно з п. 6 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:
-військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;
-військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).
Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації): до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що у разі визнання військовослужбовця безвісти відсутнім за ним зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Така виплата грошового забезпечення здійснюється з дня зникнення військовослужбовця безвісти членам його сім`ї за їх заявою на ім`я командира військової частини. Своєю чергою, командир військової частини розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.
Так, з матеріалів справи встановлено, що 20.07.2023 року позивач звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 для призначення виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, які належать до виплат військовослужбовцю солдату ОСОБА_2 , який зник безвісти 25.06.2023 року - його сину, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року №884. 
На вказану заяву відповідачем у визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 терміни не було надано відповіді.
05.01.2024 року представником позивача було подано адвокатський запит до відповідача з приводу розгляду заяви від 20.07.2024. 
На вказаний адвокатський запит відповідач надав відповідь від 07.02.2024 № 184, яким ОСОБА_1 повідомлено, що йому було відмовлено у виплаті грошового забезпечення його батька, солдата ОСОБА_2 , на підставі того, що у пакеті документів, наданих від 20.07.2023 відсутні документи, які підтверджують факт спільного проживання позивача з солдатом ОСОБА_2 .
Таким чином, як встановлено судом із дослідженої відповіді відповідача, оформленої листом № 184 від 07.02.2024, її зміст не містить підстав для відмови, які наведені у пункті 5 Порядку №884, які є вичерпними.
В своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивачем до заяви про нарахування та виплату грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 не додано документів, що підтверджують факт проживання позивача з солдатом ОСОБА_2 , з цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Матеріалами справи встановлено, що зареєстроване місце проживання безвісно зниклого ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 до 31.11.2011. Згідно рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 31.01.2011 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.
Із наявної копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 встановлено, що у ОСОБА_2 є син ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Куп`євате, Глобинський район, Полтавська область, на цей час є повнолітнім (а.с. 12).
Із довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб від 26.02.2024, виданої Виконавчим комітетом Глобинської міської ради (а.с.13), а також з наданої позивачем копії паспорта ОСОБА_2 (а.с.10-11), копії довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_1 (а.с.9) судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали спільно за адресою: АДРЕСА_1 . Окремо суд звертає увагу, що як мінімум, довідка про реєстрацію місця проживання сина зниклого безвісти – ОСОБА_1 , була надана відповідачу при зверненні з відповідною заявою. Її копію надано представником відповідача суду разом із відзивом. Таким чином, у відповідача було достатньо документів для беззаперечного висновку про те, що нормативно встановлені умови виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення зниклого безвісти батька, ОСОБА_2 , дотримані.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відмова військової частини НОМЕР_1 у виплаті грошового забезпечення члену сім`ї військовослужбовця, що має статус безвісно відсутнього, ОСОБА_2 , на користь його повнолітнього сина ОСОБА_1 , який проживав разом з батьком - є протиправною.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ефективним способом захисту порушених прав позивача  є зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення члену сім`ї військовослужбовця, що має статус безвісно відсутнього, ОСОБА_2 , на користь його повнолітнього сина ОСОБА_1 , який проживав разом з батьком - з 25 червня 2022.
Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2024 по справі № 440/4519/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Л.В. Любчич