ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року	Львів	Справа № 450/293/25 пров. № А/857/19916/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                            Запотічного І.І.,
суддів:                                                                                Довгої О.І., Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання:                              Ільченко А.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 березня 2025 року (суддя Добош Н.Б., ухвалене в м. Пустомити) у справі №450/293/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції   про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,- 

                                                 ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області, з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН № 3795869 від 05.01.2025 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 123 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190,00 грн. та закриття провадження по справі. Окрім цього просив вирішити питання про розподіл судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. і судовий збір у розмірі 605, 60грн.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 березня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, його оскаржив Департамент патрульної поліції  подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду та з наведених у ній підстав, покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
В обгрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що суд першої інстанції дослідивши докази позивача про те, що 05.01.2025 він залучався до спеціальних завдань, не встановив чи були такі докази надані позивачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським, а зсилаючись лише на пояснення позивача, прийняв рішення про необгрунтованість винесеної постанови. Відтак, вважає, що оскільки позивачем порушено вимоги Правил дорожнього руху, відповідач правомірно притягнув його до відповідальності..
Позивач  у відзиві на аапеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.
В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив таку задовольнити.
Представник позивача  в судовому  засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд зазначає наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, та вбачається з матеріалів справи, а саме з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в неавтоматичному режимі серії ЕАН № 3795869 від 05.01.2025 року, до  ОСОБА_1  застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190,00 грн. та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
Так, відповідно до даної постанови вбачається, що 05.01.2025 року о 14 год. 30 хв. 225 км автодороги М06 Київ – Чоп, під час відпрацювання порушень швидкісного режиму з приладом TruCam, згідно ст. 35 ЗУпНП було зупинено транспортний засіб HONDA CR-V та встановлено, що водій, ОСОБА_2 , керував транспортним засобом з номерним знаком НОМЕР_1 , який не належить даному транспортному засобу. Фіксація велась на п.в. Motorola 475339, 475057, чим порушив вимоги п. 2.9в ПДР України.
ОСОБА_1 , вважаючи постанову про притягнення його до відповідальності незаконною, звернувся з цим позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Як передбачено п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Положеннями п. 2.9в ПДР України визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Частиною 1 статті 121-3 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.
Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як передбачено ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини перша і друга статті 121 – 3.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 8 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII Про Національну поліцію (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Як встановлено статтею 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).
Відтак суд першої інстанції вірно вказав, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Як передбачено статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Слід зазначити, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно ч. 1 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Так, згідно долученого до матеріалів справи фото з лазерного вимірювача швидкості Tru Cam LTI 20/20 № ТС008450 вбачається, що 05.01.2025 року о 14 год. 30 хв. транспортний засіб HONDA CR-V на якому закріплений номерний знак НОМЕР_1 , рухається зі швидкістю 103 км/год.
Згідно із даними Витягу з інформаційно – комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (ІПНП) від 05.01.2025 року при перевірці інформації щодо транспортного засобу за номерним знаком НОМЕР_1 встановлено відсутність відповідної реєстрації.
Окрім цього, як вбачається з долучених позивачем до матеріалів справи копії посвідчення серії НОМЕР_2 та довідки командира Війської частини НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , є військовослужбовцем військової частини  НОМЕР_3  і являється співробітником Головного Управління розвідки Міністерства оборони України, та 05.01.2025 року був залучений до виконання спеціальних завдань.
Відповідно до ч. 1 ст.5 ЗУ «Про оперетивно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність здійснюється зокрема і оперативними підрозділам розвідувального органу Міністерства оборони України - оперативними, оперативно-технічними, власної безпеки.
Частиною 1 пункту 17 статті 8 вказаного закону визначено, що оперативним підрозділам для виконання завдань оперативно-розшукової діяльності за наявності передбачених статтею 6 цього Закону підстав надається право створювати та використовувати заздалегідь ідентифіковані (помічені) або несправжні (імітаційні) засоби згідно з положеннями статті 273 Кримінального процесуального кодексу України.
Положеннями п. 1 ч.1 ст.12 ЗУ «Про розвідку» визначено, що у ході проведення заходів безпеки або виконання інших завдань службового або бойового характеру, розвідувальні органи можуть, виготовляти та використовувати засоби прикриття.
Згідно ч.1, 2 ст.18 ЗУ «Про розвідку» розвідувальні органи для виконання завдань та здійснення функцій, визначених цим Законом, можуть використовувати спеціально виготовлені речі та документи (далі - засоби прикриття), спеціально створювати та використовувати підприємства, установи, організації, філії, інші підрозділи юридичних осіб (далі - структури прикриття).
Засоби прикриття можуть містити повністю або частково несправжні дані або відомості про події, явища, факти.
Як передбачено п.1.ч.1 ст.1, п.8 ч.1  ст.6 ЗУ «Про розвідку», що розвідувальні органи на виконання визначених статтею 2 цього закону основних завдань розвідки забезпечують власну безпеку. Власна безпека - стан захищеності сил і засобів розвідки, розвідувальної діяльності, а також інформації про розвідувальний орган та розвідувальну діяльність, за якого забезпечуються їх безпечне функціонування та здійснення.
Відтак, враховуючи викладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що в матеріалах справи достатньо доказів, які підтверджують факт несення позивачем служби у підрозділі Головного Управління розвідки Міністерства оборони України, та залучення його до виконання спеціальних завдань в день складення постанови про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим на позивача поширюються нормативно правові акти та окремі положення спеціального характеру, які дозволяють йому під час виконання службових обов`язків та завдань використовувати несправжні (змінені) номерні знаки транспортного засобу.
Зважаючи на наведене апеляційнйий суд погоджується з судом першої інстанції, що за таких обставин в діях ОСОБА_1 відсутній склад вказаного адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскільки стороною позивача понесено витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн., такі підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в користь позивача.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 286, 308, 310, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,- 

                                                               ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 березня 2025 року у справі № 450/293/25  без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено  20.10.25