ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 686/16223/22
Провадження № 22-ц/820/2000/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Плінська І.П.,
       з участю        представника позивача         ОСОБА_1 ,
               представника відповідачів         ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Чорноострівська селищна рада Хмельницького району Хмельницької області, до Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, – Головне управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_6 , про визнання недійсними розпорядження та державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельних ділянок і рішення про державну реєстрацію права власності, повернення земельних ділянок у комунальну власність за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – Чорноострівська селищна рада Хмельницького району Хмельницької області (далі – Рада), до Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області (далі – Райдержадміністрація),  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів – Головне управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Хмельницькій області (далі – Держгеокадастр), ОСОБА_6 , про визнання недійсними розпорядження та державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельних ділянок і рішення про державну реєстрацію права власності, повернення земельних ділянок у комунальну власність.
ОСОБА_3 зазначив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 7 червня 2016 року, виданого Хмельницькою районною державною нотаріальною конторою після смерті його батька ОСОБА_7 , позивач набув право власності на земельну частку (пай) розміром 7,3 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Вовча Гора» Хмельницького району Хмельницької області (далі – КСП «Вовча Гора»). Ця земельна частка (пай) належала ОСОБА_7 згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН №916914 від 20 серпня 2004 року, виданого на підставі розпорядження Райдержадміністрації від 12 серпня 2004 року №922-р і зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №40.
Рішенням Ради від 5 червня 2019 року №231 позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишньої колективної власності, розташованих за межами села Вовча Гора, Хмельницького району, Хмельницької області, а саме земельних ділянок № НОМЕР_1 площею 1,95 га та № НОМЕР_2 площею 1,54 га.
За результатами виконання фізичною особою – підприємцем ОСОБА_8 робіт із землеустрою відновлено межі земельної ділянки площею 1,9540 га з початковим кадастровим номером 6825055500:09:007:____ та земельної ділянки площею 1,5401 га з початковим кадастровим номером 6825055500:09:009:____. 10 грудня 2019 року позивач зареєстрував у Державному земельному кадастрі земельну ділянку площею 1,5401 га з кадастровим номером 6825055500:09:009:0287. Водночас державний кадастровий реєстратор відмовив у реєстрації іншої земельної ділянки з посиланням на те, що вона перетинається з належною ОСОБА_4 земельною ділянкою з кадастровим номером 6825055500:09:007:0033 (на 66,9231%) і з належною ОСОБА_5 земельною ділянкою з кадастровим номером 6825055500:09:007:0032 (на 14,4919%).
Як з`ясувалося згодом, розпорядженням Райдержадміністрації від 24 вересня 2012 року №1657/2012-р затверджено проект землеустрою та передано у приватну власність ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 земельні ділянки площею по 2,0000 га кожному для ведення особистого селянського господарства. На підставі цього розпорядження 8 листопада 2012 року ОСОБА_5 одержала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №852118, а ОСОБА_6 одержав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №852119. 21 червня 2019 року земельна ділянка ОСОБА_5 з кадастровим номером 6825055500:09:007:0032 і земельна ділянка ОСОБА_6 з кадастровим номером 6825055500:09:007:0033 зареєстровані у Державному земельному кадастрі. За договором купівлі-продажу від 21 серпня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Очеретною О.М. (зареєстровано в реєстрі за №503), ОСОБА_6 продав ОСОБА_4 земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 6825055500:09:007:0033. На підставі рішення приватного нотаріуса Очеретної О.М. індексний номер 48382419 від 23 серпня 2019 року право власності ОСОБА_4 на цю ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку з кадастровим номером 6825055500:09:007:0032 не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 неправомірно набули право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 6825055500:09:007:0032 та 6825055500:09:007:0033, то це право слід припинити, а державну реєстрацію вказаних земельних ділянок як об`єктів цивільних прав слід скасувати. Водночас спірні земельні ділянки підлягають поверненню до комунальної власності Ради.
За таких обставин ОСОБА_3 просив суд:
1) визнати недійсним розпорядження Райдержадміністрації від 24 вересня 2012 року №1657/2012-р в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності (землі сільськогосподарського призначення (рілля) для ведення особистого селянського господарства на території Ради ОСОБА_5 площею 2,0000 га та передачу її у власність;
визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №852118, виданий 8 листопада 2012 року ОСОБА_5 , з кадастровим номером 6825055500:09:007:0032 площею 2,0000 га;
скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6825055500:09:007:0032 площею 2,0000 га з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав,обтяжень);
повернути земельну ділянку з кадастровим номером 6825055500:09:007:0032 площею 2,0000 га, у її межах та конфігурації, в комунальну власність Ради;
2) визнати недійсним розпорядження Райдержадміністрації від 24 вересня 2012 року №1657/2012-р в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності (землі сільськогосподарського призначення (рілля) для ведення особистого селянського господарства на території Ради ОСОБА_6 площею 2,0000 га та передачу її у власність;
скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6825055500:09:007:0033 площею 2,0000 га з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав,обтяжень);
скасувати рішення приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Очеретної О.М. індексний номер 48382419 від 23 серпня 2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за ОСОБА_4 ;
повернути земельну ділянку з кадастровим номером 6825055500:09:007:0033 площею 2,0000 га, у її межах та конфігурації, в комунальну власність Ради.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано недійсним розпорядження голови Хмельницької районної державної адміністрації від 24 вересня 2012 року №1657/2012-р в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності (землі сільськогосподарською призначення (рілля) для ведення особистого селянського господарства на території Чорноострівської селищної ради громадянам: ОСОБА_5 площею 2,0000 га і ОСОБА_6 площею 2,0000 га та передачі їм їх у власність.
Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №852118, виданий 8 листопада 2012 року ОСОБА_5 з кадастровим номером: 6825055500:09:007:0032, площею 2,0000 га, та скасовано в Державному земельному кадастрі України державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером: 6825055500:09:007:0032, площею 2,00 га.
Скасовано в Державному земельному кадастрі України державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером: 6825055500:09:007:0033, площею 2,00 га та рішення приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Очеретної О.М. від 23 серпня 2019 року, індексний номер: 48382419, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за ОСОБА_4 .
В решті позову відмовлено.
Стягнуто з Хмельницької районної державної адміністрації в особі Хмельницької районної військової адміністрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 5 205 грн 60 коп. судового збору, 10 754 грн 10 коп. витрат за проведення експертизи, що разом становить 15 959 грн 70 коп., з кожного відповідача в рівних частинах по 5 319 грн 90 коп.
Суд керувався тим, що ОСОБА_3 успадкував після смерті батька ОСОБА_7 право на земельну частку (пай) розміром 7,3 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП «Вовча Гора», посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН №916914 від 20 серпня 2004 року. Внаслідок прийняття розпорядження від 24 вересня 2012 року №1657/2012-р щодо відведення земельних ділянок і видачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 державних актів на право власності на земельну ділянку Райдержадміністрація безпідставно позбавила ОСОБА_3 права на успадковану земельну частку (пай). ОСОБА_5 та ОСОБА_6 набули у власність земельні ділянки, які належали до земельних часток (паїв) і не були вільними. У подальшому ОСОБА_6 відчужив ОСОБА_4 земельну ділянку з кадастровим номером 6825055500:09:007:0033 за договором купівлі-продажу, який порушує публічний порядок і є нікчемним, а тому державна реєстрація права власності на цю ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є незаконною. Отже, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 набули у власність земельні ділянки з порушенням установленого законом порядку. Скасування за судовим рішенням вищевказаних документів тягне за собою припинення права власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на земельні ділянки. Відповідачі не спростували належними та допустимими доказами відомості про перетин належних їм земельних ділянок і доводи позивача щодо правомірності набуття ним права власності на спірну земельну ділянку. В частині вимоги про повернення земельних ділянок у комунальну власність ОСОБА_3 обрано неефективний спосіб захисту порушеного права, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що земельна ділянка, яку бажає виділити в натурі ОСОБА_3 взамін успадкованої земельної частки (паю), не сформована як об`єкт цивільних прав, а тому у позивача не виникло будь-яких речових прав на цю ділянку. Оскільки на час відведення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 земельних ділянок у власність ці ділянки були вільними та сформованими, то останні набули право власності на спірні ділянки правомірно. Позивач зберігає за собою право на виділення в натурі успадкованої земельної частки (паю) із вільних земель комунальної власності, а не за рахунок земель приватної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Водночас ОСОБА_3 не довів належними та допустимими доказами порушення відповідачами своїх прав у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, ОСОБА_3 обрав неналежний і неефективний спосіб захисту свого права, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.
Рада, Райдержадміністрація, Держгеокадастр, ОСОБА_6 не висловили своєї позиції щодо апеляційної скарги.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Апеляційна скарга  ОСОБА_5  та ОСОБА_4  не містить доводів щодо неправильності рішення суду в частині відмови у позові ОСОБА_3 про повернення земельних ділянок у комунальну власність, а тому згідно з частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.
Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Суд першої інстанції встановив обставини справи повно та правильно, проте висновки з установлених обставин зроблено ним неправильно. Крім того, суд неправильно витлумачив норми статті 16 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), статті 24 Закону України від 7 липня 2011 року №3613-VІ «Про Державний земельний кадастр» (далі – Закон №3613-VІ) і неправильно застосував норми статті 5 ЦПК України.
У зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_7 був співвласником земельних часток (паїв) колишнього КСП «Вовча Гора»).
20 серпня 2004 року Райдержадміністрація на підставі розпорядження від 12 серпня 2004 року №922-р видала сертифікат на земельну частку (пай) серії РН №044942, відповідно до якого ОСОБА_7 належало право на земельну часку (пай) у землі колективної власності КСП «Вовча Гора» розміром 7,3 в умовних кадастрових гектарах. Цей сертифікат зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право власності на земельну частку (пай) за №40.
Рішенням загальних зборів власників земельних часток (паїв) на території Чорноострівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області від 12 липня 2011 року затверджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та передачу їх у власність громадянам – власникам сертифікатів на території Чорноострівської селищної ради. Цим же рішенням визначено, що загальна площа переданих у власність земель складає 58,99 га, в тому числі рілля – 32,81 га, сінокіс – 26,18 га; розподіл земельних часток (паїв) між громадянами – власниками сертифікатів Чорноострівської селищної ради провести шляхом жеребкування згідно проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Список реєстрації власників земельних часток (паїв) був доданий до цього рішення.
7 червня 2012 року Райдержадміністрація розпорядженням №903/2012-р затвердила технічну документацію із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) з виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки загальною площею 58,99 га, в тому числі рілля – 32,81 га, сінокіс – 26.18 га, запроектованих земельних ділянок – 40 шт.
Згідно з протоколом розподілу земельних часток (паїв) і погодження меж власниками сертифікатів та території Чорноострівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області ОСОБА_7 виділено земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 1,95 га (рілля) та земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 1,54 га (сінокіс).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.
Хмельницька районна державна нотаріальна контора видала ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом від 7 червня 2016 року (зареєстровано в реєстрі за №2-1721) – на земельну частку (пай) розміром 7,3 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП «Вовча Гора», що належала ОСОБА_7 згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) від 20 серпня 2004 року серії РН №916914.
Рішенням Ради від 5 червня 2019 року №231 позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишньої колективної власності, розташованих за межами села Вовча Гора, Хмельницького району, Хмельницької області, а саме земельних ділянок № НОМЕР_1 площею 1,95 га та № НОМЕР_2 площею 1,54 га.
Фізична особа – підприємець ОСОБА_8 виконав комплекс робіт щодо встановлення (відновлення) меж указаних земельних ділянок в натурі (на місцевості) та склав відповідну технічну документацію із землеустрою. За результатами цих робіт із землеустрою відновлено межі земельної ділянки площею 1,9540 га з початковим кадастровим номером 6825055500:09:007:____ та земельної ділянки площею 1,5401 га з початковим кадастровим номером 6825055500:09:009:____. 10 грудня 2019 року ОСОБА_3 зареєстрував у Державному земельному кадастрі земельну ділянку площею 1,5401 га з кадастровим номером 6825055500:09:009:0287. Водночас державний кадастровий реєстратор відмовив у реєстрації іншої земельної ділянки з рекомендаціями про виправлення її перетину з ділянкою 6825055500:09:007:0033 (площа співпадає на 66,9231%) і ділянкою 6825055500:09:007:0032 (площа співпадає на 14,4919%).
24 січня 2022 року Фізична особа – підприємець ОСОБА_11 склав технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) щодо земельної ділянки площею 1,9540 га з початковим кадастровим номером 6825055500:09:007:____.
Ще до того, розпорядженням Райдержадміністрації від 22 березня 2012 року №387/2012-р надано дозвіл ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею по 2,0000 га кожному із земель державної власності (землі сільськогосподарського призначення) для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Чорноострівської селищної ради.
21 червня 2019 року земельна ділянка ОСОБА_5 з кадастровим номером 6825055500:09:007:0032 і земельна ділянка ОСОБА_6 з кадастровим номером 6825055500:09:007:0033 були зареєстровані у Державному земельному кадастрі.
Розпорядженням Райдержадміністрації від 24 вересня 2012 року №1657/2012-р затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 земельні ділянку площею по 2,0000 га кожному для ведення особистого селянського господарства на території Чорноострівської селищної ради.
На підставі цього розпорядження 8 листопада 2012 року ОСОБА_5 одержала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №852118 (акт зареєстрований у Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №682505551011382). У свою чергу, 8 листопада 2012 року ОСОБА_6 одержав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №852119 (акт зареєстрований у Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №682505551011384).
За договором купівлі-продажу від 21 серпня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Очеретною О.М. (зареєстровано в реєстрі за №503), ОСОБА_6 продав ОСОБА_4 земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 6825055500:09:007:0033. На підставі рішення приватного нотаріуса Очеретної О.М. індексний номер 48382419 від 23 серпня 2019 року право власності ОСОБА_4 на цю ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 32951019).
Право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку з кадастровим номером 6825055500:09:007:0032 не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Згідно з висновком експерта №2435-2437/23-26 від 3 липня 2024 року:
- розроблений ПП «Діоріт Плюс 1» проект землеустрою інвентарний №615 від 25 червня 2012 року щодо відведення земельної ділянки громадянам ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 для ведення особистого селянського господарства на території Чорноострівської селищної ради (за межами населеного пункту) Хмельницького району Хмельницької області не відповідає вимогам земельного законодавства, а його затвердження – відповідає;
- у разі встановлення (відновлення) меж земельної, ділянки в натурі (на місцевості) площею 1,9540 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами села Вовча Гора на території Чорноострівської селищної ради Хмельницького району ОСОБА_3 , згідно координат поворотних точок меж, визначених ФОП ОСОБА_11 , буде існувати накладання (нашарування) земельних ділянок із кадастровими номерами 6825055500:09:007:0032 площею 2,00 га і 6825055500:09:007:0033 площею 2,00 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на земельну ділянку № НОМЕР_1 згідно протоколу розподілу земельних часток паїв і погодження меж власниками сертифікатів на території Чорноострівської селищної ради, яка належить ОСОБА_7 , спадкоємцем якого є ОСОБА_3 , кадастровий номер неповний 6825055500:09:007:____, площею 1,9540 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебувала в колективній власності КСП «Вовча гора» за межами населеного пункту с. Вовча Гора Хмельницького району Хмельницької області відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на дані земельні ділянки;
- земельна ділянка з кадастровим номером 6825055500:09:007:0032 площею 2,00 га накладається (нашаровується) з земельною ділянкою № НОМЕР_1 , кадастровий номер неповний 6825055500:09:007:____, площею 1,9540 га, в Додатку №1 до висновку експерта зазначено площа нашарування, яка становить 0,2832 га, та зазначені координати поворотних точок меж такого накладення в системі СК-63;
- земельна ділянка з кадастровим номером 6825055500:09:007:0033 площею 2,00 га накладається (нашаровується) з земельною ділянкою №16, кадастровий номер неповний 6825055500:09:007:____, площею 1,9540га, в Додатку №1 до висновку експерта зазначено площа нашарування, яка становить 1,3077 га, та зазначені координати поворотних точок меж такого накладення в системі СК-63.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

а) щодо набуття позивачем права на земельну ділянку

Статями 1216, 1217 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
В силу частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Як передбачено частиною першою статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Пунктом 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року №899-ІV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин; Закон №899-ІV) право на земельну частку (пай), зокрема, мають громадяни – спадкоємці права на земельну частку (пай) посвідченого сертифікатом.
За змістом статті 2 Закону №899-ІV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину.
В силу частини першої статті 3 Закону №899-ІV підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.
Проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) розробляється державними та іншими землевпорядними організаціями, які отримали в установленому законом порядку ліцензії на проведення землевпорядних робіт, погоджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією і затверджується на зборах більшістю власників земельних часток (паїв) у межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, та оформляється відповідним протоколом. У проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) визначаються місце розташування земельних ділянок, їх межі та площі сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), їх цільове призначення, дії обмежень (обтяжень) у використанні земельних ділянок, у тому числі земельних сервітутів. У разі необхідності в проектах землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) здійснюється перерахунок розміру в умовних кадастрових гектарах та вартості земельної частки (паю) (стаття 7 Закону №899-ІV).
Згідно зі статтею 9 Закону №899-ІV розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності – шляхом жеребкування. Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі. Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв).
Із положень статей 11, 12 Закону №899-ІV слідує, що встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється землевпорядною організацією, яка виконала землевпорядні роботи щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).
Нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження (частина перша стаття 13 Закону №899-ІV).
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Ці права та обов`язки мають належати спадкодавцеві на момент його смерті.
Спадкоємці набувають право на спадщину лише за умови, що вони віднесені законом до спадкоємців померлої особи (за законом або за заповітом) та прийняли спадщину в установленому порядку. За відсутності заповіту право на спадкування виникає у спадкоємців за законом почергово. Діти спадкодавця відносяться до спадкоємців першої черги за законом. Спадкоємець, який прийняв спадщину в установленому порядку, вправі одержати свідоцтво про право на спадщину.
Громадяни можуть набувати земельні ділянки у власність у порядку спадкування.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 16 квітня 2004 року №16 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі – КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2021 року у справі №542/1403/17 зазначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни – спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.
Законом №899-ІV (стаття 13) також передбачається можливість наявності нерозподіленої земельної ділянки та невитребуваної земельної ділянки. Зокрема, нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).
Зібрані у справі докази достовірно вказують на те, що ОСОБА_7 як член КСП «Вовча Гора» за життя набув право на земельну частку (пай) із земель указаного сільськогосподарського підприємства. Це право ОСОБА_7 підтверджено сертифікатом на право на земельну частку (пай) від 20 серпня 2004 року серії РН №044942 та ніким не оспорюється.
Також за життя ОСОБА_7 прийняв участь у розподілі земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). В результаті розподілу земельних ділянок шляхом жеребкування ОСОБА_7 набув право на оформлення державних актів на право власності на земельні ділянки № НОМЕР_1 площею 1,95 га (рілля) та № НОМЕР_2 площею 1,54 га (сінокіс).
У свою чергу ОСОБА_3 як спадкоємиць батька ОСОБА_7 першої черги за законом набув та оформив у порядку спадкування право власності на земельну частку (пай) із земель КСП «Вовча Гора» без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала ОСОБА_7 згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН №916914 від 20 серпня 2004 року.
Водночас ОСОБА_3 успадкував право батька ОСОБА_7 на оформлення права власності на земельні ділянки № НОМЕР_1 площею 1,95 га (рілля) та № НОМЕР_2 площею 1,54 га (сінокіс). Як спадкодавець ОСОБА_7 , так і спадкоємець ОСОБА_3 , фактично набули право на вказані земельні ділянки, які сформовані внаслідок розробки та затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) колишнього КСП «Вовча Гора».
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 у порядку спадкування набув право на невитребувану земельну ділянку площею 1,9540 га з початковим кадастровим номером 6825055500:09:007:____.
Доводи апеляційної скарги щодо невиникнення у ОСОБА_3 будь-яких речових прав на вказану ділянку не відповідають фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.

б) щодо набуття відповідачами права на земельні ділянки

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до статті 78 Земельного кодексу України (далі – ЗК України) право власності на землю – це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
За змістом частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
В силу частин першої, третьої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Частиною п`ятою статті 116 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно зі статтею 118 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом – після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Із положень статті 125, 126 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) слідує, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що громадяни та юридичні особи як суб`єкти права можуть набувати земельні ділянки державної або комунальної власності у приватну власність.
Громадяни набувають земельні ділянки у власність, зокрема, в порядку їх відведення із земель державної та комунальної власності. Надання земельних ділянок із земель державної та комунальної власності, у тому числі для ведення особистого селянського господарства, здійснюється відповідними органами після виготовлення та затвердження проекту землеустрою з їх відведення. При цьому земельні ділянки, які передаються громадянам у порядку приватизації земель державної чи комунальної власності мають бути вільними, тобто такими, що не перебувають у власності чи в користуванні інших осіб.
Також громадяни можуть набувати право власності на земельні ділянки за цивільно-правовими угодами. Право власності громадян на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Зібрані докази достовірно вказують на те, що земельна ділянка ОСОБА_5 з кадастровим номером 6825055500:09:007:0032 та земельна ділянка ОСОБА_4 з кадастровим номером 6825055500:09:007:0033 накладається на земельну ділянку площею 1,9540 га, на яку набув право ОСОБА_3 у порядку спадкування. Зокрема, факт такого накладення земельних ділянок підтверджується: висновком експерта від 3 липня 2024 року №2435-2437/23-26 (т. 2 а.с. 162-179) та рішенням державного кадастрового реєстратора від 10 грудня 2019 року №РВ-6800555022019 (т. 1 а.с. 34). Крім того, ця обставина фактично визнана сторонами.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Райдержадміністрація передала у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 земельні ділянки (одну з яких набула ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу), частина яких належала до невитребуваних земельних часток (паїв) колишнього КСП «Вовча Гора». Відтак ці ділянки частково не були вільними, внаслідок чого ОСОБА_5 та ОСОБА_4 набули право власності на них незаконно.
Доводи апеляційної скарги щодо правомірності набуття ОСОБА_5 та ОСОБА_4 права власності на спірні земельні ділянки суперечать фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.

в) щодо способу захисту порушеного права позивача

Статтею 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Відповідно до статті 193 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) державний земельний кадастр – єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
За змістом статті 202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.
В силу статті 24 Закону України від 7 липня 2011 року №3613-VI «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги. Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема, й у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.  Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:  визнання прав;  відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;  визнання угоди недійсною;  визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (стаття 152 ЗК України).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
В силу частини першої статті 27 Закону №1952-ІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката, а також інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Статтею 26 Закону №1952-ІV унормовано порядок внесення відомостей до Державного реєстру прав.
У частині третій зазначеної норми (у редакції, чинній на час пред`явлення позову) визначено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
Відповідно до частини першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як передбачено статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що земельні ділянки як об`єкти цивільних прав мають були сформовані та зареєстровані у Державному земельному кадастрі в установленому законом порядку. Державна реєстрація земельної ділянки скасовується на підставі судового рішення внаслідок визнання судом такої реєстрації незаконною. Одночасно із скасуванням державної реєстрації земельної ділянки як об`єкта цивільних прав припиняються усі речові права, їх обтяження, зареєстровані щодо цієї ділянки.
Право на звернення до суду гарантується чинним законодавством і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести порушення своїх прав, свобод та інтересів у спірних правовідносинах.
Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Порушене право має бути захищене у спосіб, який установлений законом.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Саме до цього зводяться правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17 та від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц.
Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 6 квітня 2021 року у справі 910/10011/19). Тобто у кінцевому результаті ефективний спосіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення – гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року №446/478/19 зазначено, що усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням. Щодо вимоги про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, то у своїх висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право. Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном.
Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 набули право власності на земельні ділянки, які частково належать ОСОБА_3 .
За таких обставин суд першої інстанції правомірно керувався тим, що порушене право ОСОБА_3 підлягає захисту.
Твердження ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про недоведеність порушення цивільного права ОСОБА_3 у спірних правовідносинах суперечить дослідженим доказам.
На захист свого порушеного права ОСОБА_3 просив суд: визнати недійсним розпорядження Райдержадміністрації від 24 вересня 2012 року №1657/2012-р в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність ОСОБА_5 і ОСОБА_6 земельних ділянок з кадастровими номерами 6825055500:09:007:0032 та 6825055500:09:007:0033; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 8 листопада 2012 року серії ЯМ №852118 на ім`я ОСОБА_5 ; скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами 6825055500:09:007:0032 та 6825055500:09:007:0033 з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо цих ділянки (за наявності таких прав, обтяжень); скасувати рішення приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Очеретною О.М. індексний номер 48382419 від 23 серпня 2019 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером 6825055500:09:007:0033.
ОСОБА_3 не заявляв вимоги про витребування у ОСОБА_5 і ОСОБА_4 частини успадкованої ним земельної ділянки. 
Однак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що задоволення позову ОСОБА_3 про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами 6825055500:09:007:0032 та 6825055500:09:007:0033 призведе до відновлення порушеного права позивача, оскільки він буде мати можливість зареєструвати набуту у спадщину земельну ділянку площею 1,9540 га з початковим кадастровим номером 6825055500:09:007:____.
Водночас висновок суду про недоведеність позивачем реєстрації речових прав ОСОБА_5 і ОСОБА_4 на спірні земельні ділянки не відповідає фактичним обставинам справи. Відтак суд помилково відмовив у визнанні тієї обставини, що скасування державної реєстрації спірних земельних ділянок як об`єктів цивільних прав тягне за собою одночасне припинення всіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо цих ділянок.
Також суд першої інстанції не зважив на те, що в частині вимог про визнання недійсним розпорядження Райдержадміністрації від 24 вересня 2012 року №1657/2012-р, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку від 8 листопада 2012 року серії ЯМ №852118, скасування рішення державного реєстратора індексний номер 48382419 від 23 серпня 2019 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 обрано неналежний і неефективний спосіб захисту порушеного права, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства та дійшов помилкового висновку про часткову обґрунтованість позову ОСОБА_3 в частині скасування державної реєстрації спірних земельних ділянок як об`єктів цивільних прав.
У цій частині вимог позов ОСОБА_3 слід задовольнити в цілому.
В частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним розпорядження, державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування рішення про державну реєстрацію права позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем обрано неналежний і неефективний спосіб захисту порушеного права.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання щодо зміни розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір і витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позов ОСОБА_3 задоволено лише в частині вимог до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про скасування державної реєстрації земельної ділянки (дві вимоги немайнового характеру – по одній щодо кожної з відповідачок).
Враховуючи час пред`явлення позову (2022 рік), ОСОБА_5 та ОСОБА_4 повинні відшкодувати позивачу по 992 грн 40 коп. судового збору за подання позову (2481?0,4). Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 мають сплатити ОСОБА_3 по 536 грн 80 коп. судового збору за подання у 2023 році заяви про забезпечення позову (2684?0,2). Всього з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 слід присудити судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі по 1 529 грн 20 коп. з кожної (992,40+536,80).
В суді першої інстанції ОСОБА_3 поніс витрати на проведення експертизи у розмірі 10 754 грн 10 коп. Оскільки висновок експерта застосований при вирішенні позову в частині задоволених вимог, то з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягають стягнення по 5 377 грн 05 коп. витрат на проведення експертизи (10 754,10:2).
Всього з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 слід стягнути судові витрати в сумі по 6 906 грн 25 коп. з кожної (1529,20+5377,05).
Оскільки в позові ОСОБА_3 про визнання недійсними розпорядження та державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування рішення про державну реєстрацію права власності (три вимоги немайнового характеру) відмовлено, то з нього на користь ОСОБА_4 слід присудити 4 465 грн 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги (2481?0,4?3?150%).
Враховуючи вимоги частини десятої статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає можливим звільнити ОСОБА_3 від сплати ОСОБА_4 судового збору за подання апеляційної скарги та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 2 440 грн 45 коп. (6906,25-4465,80).

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2025 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, розподіл судових витрат між сторонами змінити.
Позов задовольнити частково.
Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6825055500:09:007:0032 площею 2,0000 га з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки.
Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6825055500:09:007:0033 площею 2,0000 га з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання – АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання – АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_4 ) 2 440 гривень 45 копійок судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_5 (місце проживання – АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання – АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_4 ) 6 906 гривень 25 копійок судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 6 листопада 2025 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       Л.М. Грох

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Козак О.В.         
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 47