ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року	Львів	Справа № 300/2894/24 пров. № А/857/18396/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                             Обрізка І.М., 
суддів                                                                  Затолочного В.С.
                                                                             Судової-Хомюк Н.М.    

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу           Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року, прийняте суддею Гомельчук С.В. в м. Івано-Франківськ, у справі № 300/2894/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до   Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області   про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, 

встановив:

у квітні 2024, ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач), в інтересах якого діє представник Боднарчук Андрій Михайлович (далі - представник позивача), звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач-2), в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 26.10.2023 за №091630009987 про відмову у перерахунку та виплаті з 20.10.2023 пенсії за віком ОСОБА_1 , з урахуванням довідки про заробітну плату за 2002-2006 роки, виданої ТОО «ЖАНАОЗЕНСКАЯ ЭКОЛОГИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ»;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , врахувавши заробітну плату згідно довідки про заробітну плату за 2002-2006 роки, виданої ТОО «ЖАНАОЗЕНСКАЯ ЭКОЛОГИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ», починаючи з 20.10.2023, з урахуванням раніше виплачених сум;
- стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.  
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 26.10.2023 за   №091630009987 про відмову у перерахунку    пенсії за віком ОСОБА_1    з 20.10.2023, з урахуванням довідки про заробітну плату за 2002-2006 роки, виданої ТОО «ЖАНАОЗЕНСКАЯ ЭКОЛОГИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ». Зобов`язано ГУ ПФУ в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 20.10.2023    з урахуванням    довідки про заробітну плату за 2002-2006 роки, виданої ТОО «ЖАНАОЗЕНСКАЯ ЭКОЛОГИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ» на ім`я ОСОБА_1 , та прийняти відповідне рішення з врахуванням висновків, наведених у мотивувальній частині рішення суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.
Суд виходив з того, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою. Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.04.2020 у справі №555/2250/16-а, які є обов`язковими для врахування судом в силу вимог ч.5   ст.242 КАС України. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію та її обчисленні. Отже, неврахування відповідачем відомостей про період роботи та заробітної плати, що зазначені у відповідній довідці призвело до порушення права позивача на отримання пенсії у розмірі, установленому законом. 
Щодо розподілу судових витрат, то суд встановив, що підготовлені адвокатом процесуальні документи не потребують значних затрат часу для їх складення. Відтак, оцінивши надані представником позивача докази у їх сукупності, беручи до уваги принципи обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі до 2000,00 грн та стягнення їх за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Запорізькій області, яким винесено оспорюване рішення. 
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ в Запорізькій області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом прийнято таке з неправильно застосованими нормами матеріального та процесуального права, а висновки, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи.
У апеляційній скарзі зазначає, що починаючи з 19.06.2023 обчислення страхового стажу та врахування заробітної плати набутих в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому незалежних держав, здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. На сьогодні з Республікою Казахстан такої угоди/договору не укладено. Підстави для перерахунку пенсії позивача з урахуванням довідки про стаж та заробітну плату, виданої ТОО «ЖАНАОЗЕНСЬКАЯ ЄКОЛОГИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ» за 2002-2006 роки, набутих позивачем в Республіці Казахстан відсутні, у зв`язку з чим відповідачем-2 було прийнято рішення від 26.10.2023 № 091630009987 про відмову у перерахунку пенсії. Вважає, що неповною мірою суд дослідив питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, вийшовши з хибних міркувань. Право на відшкодування витрат на правову допомогу передбачено лише за участю адвоката у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Просить скасувати рішення суду в часині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 
Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до пункту 3 частини першої   статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України   суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до   ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком відповідно до   Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При призначенні пенсії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не враховано довідку про розмір заробітної плати, яка видана ТОО «ЖАНАОЗЕНСКАЯ ЭКОЛОГИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ» (мовою оригіналу) за 2002-2006 роки.
20.10.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок пенсії, з урахуванням довідки про заробітну плату, виданої ТОО «ЖАНАОЗЕНСКАЯ ЭКОЛОГИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ» за 2002-2006 роки.
За принципом екстериторіальності заяву позивача від 20.10.2023 розглядало ГУ ПФУ в Запорізькій області.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення №091630009987 від 26.10.2023 про відмову в перерахунку пенсії. У рішенні зазначено, що з 19.06.2023 Україна припинила дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 в м. москва. Починаючи з 19.06.2023, обчислення стажу та врахування заробітної плати, набутих в республіках колишнього СРСР, а в подальшому незалежних держав, здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. Оскільки, з Республікою Казахстан такої угоди/договору не укладено, то відсутні підстави для врахування страхового стажу та заробітної плати набутих в Республіці Казахстан.
Представник позивача звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із адвокатським запитом від 11.12.2023, у якому просив перерахувати пенсію ОСОБА_1 з 20.10.2023 та, при визначенні розміру пенсії, взяти до уваги довідку про розмір заробітної плати в ТОО «ЖАНАОЗЕНСКАЯ ЭКОЛОГИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ» за 2002-2006 роки.
ГУ ПФУ в Івано-Франківській області листом від 14.12.2023 №0900-0202-8/64461 повідомило, що з 01.01.2023 рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. Починаючи з 19.06.2023, обчислення стажу та врахування заробітної плати, набутих в республіках колишнього СРСР, а в подальшому незалежних держав, здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. Угод/договорів з Республікою Казахстан не укладено, а отже відсутні підстави для перерахунку пенсії ОСОБА_1 з врахуванням довідки про стаж та заробітну плату виданої ТОО «ЖАНАОЗЕНСКАЯ ЭКОЛОГИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ» за 2002-2006 роки.
Не погоджуючись з такими діями пенсійного органу, позивач звернувся до суду
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно із положеннями ч. 2   ст. 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до   статті 46 Конституції України   громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Вимогами пунктів 1, 6 частини першої   статті 92 Конституції України   права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV   (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до частини другої   статті 9 Закону №1058-ІV, за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках Накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах - суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата.
Згідно із частиною першою - третьою   статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього   Закону   за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до   статті 40 Закону №1058-IV   для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 незалежно від перерв.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992, яка діяла в період виникнення спірних правовідносин та в період роботи позивачки на території іншої держави, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно ст.13 Угоди   кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.   Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Аналіз наведеного вище вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Постановою КМУ №1328 від 29.11.2022 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення»   постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 у м.москві. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.
Тобто, до набрання чинності   постановою КМУ №1328 від 29.11.2022   Україна, як держава - учасниця Угоди, виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і вихід України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення»    і набрання чинності Законом №2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993», не є підставою для відмови в обчисленні пенсії позивача з урахуванням даних заробітної плати, отриманої на території Республіки Казахстан, адже така отримана ним до ухвалення відповідних рішень.
Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.11.1978 позивач 12.02.1995 був прийнятий головним інженером в ТОВ (ТОО) «ЖАНАОЗЕНСКАЯ ЭКОЛОГИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ» (мовою оригіналу) та 30.12.2006 звільнений за власним бажанням. 
Відповідачами    не ставиться під сумнів факт роботи позивача в ТОВ «ЖАНАОЗЕНСКАЯ ЭКОЛОГИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ», спірним є неврахування довідки про заробітну плату за період з 2002 по 2006 роки при призначенні. 
Відповідно до довідки, виданої ТОВ «ЖАНАОЗЕНСКАЯ ЭКОЛОГИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ», підтверджено фактичну суму заробітку позивача помісячно за періоди 2002-2006 роки. 
У зазначеній довідці вказано, що з усіх включених до довідки сум були здійснені відрахування до пенсійного фонду згідно встановлених тарифів. Компенсація за невикористану відпустку не включена.
Зазначена довідка підписана посадовими особами (керівником, головним бухгалтером) ТОВ «ЖАНАОЗЕНСКАЯ ЭКОЛОГИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ» та містять відбиток печатки цього товариства.
Відповідно до абз.5 пп.3 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до   Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого   постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, та довідку згідно з додатком 5 до цього Порядку.
Пунктом 2.10 Порядку № 22-1 визначено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
Додатком 5 до Порядку № 22-1 затверджена форма довідки про заробітну плату для призначення пенсій.
За змістом вказаної форми довідка повинна містити, зокрема, штамп органу, що видав довідку; ПІБ особи, якій довідка видана; суми заробітної плати та період, за який вона нарахована; підставу видачі довідки; ПІБ, посада та підпис уповноважених осіб.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що довідка за періоди з 2002 по 2006 роки, видана ТОВ «ЖАНАОЗЕНСКАЯ ЭКОЛОГИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ», містить всі необхідні реквізити та відповідає формі і змісту    довідки, наведеної у Додатку 5 до Порядку № 22-1.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області не доведено, що довідка про заробітну плату за періоди з 2002 по 2006 роки для обчислення пенсії   позивачу містить неповні, сумнівні чи недостовірні відомості, а отже така підлягає врахуванню при визначенні розміру пенсії.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої   інстанції про безпідставність відмови пенсійного органу у перерахунку пенсії з урахуванням даних заробітної плати, отриманої на території Республіки Казахстан, оскільки неврахування відповідачем відомостей про заробітну плату, що зазначені у відповідній довідці призвело до порушення права позивача на отримання пенсії у розмірі, установленому законом.
Таким чином, суд першої інстанції підставно визнав протиправним та скасував рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 26.10.2023 за №091630009987 про відмову у перерахунку    пенсії за віком ОСОБА_1 з 20.10.2023, з урахуванням довідки про заробітну плату за 2002-2006 роки, виданої ТОО «ЖАНАОЗЕНСКАЯ ЭКОЛОГИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ» на його ім`я.
З метою захисту порушеного права позивача, також враховуючи те, що призначення, перерахунок та виплата пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, суд першої інстанції дійшов висновку, про зобов`язання    ГУ ПФУ в Запорізькій області, як орган, який за принципом екстериторіальності уповноважений на вирішення питання щодо перерахунку пенсії позивача, повторно розглянути його заяву від 20.10.2023 з урахуванням    довідки про заробітну плату за 2002-2006 роки, виданої ТОО «ЖАНАОЗЕНСКАЯ ЭКОЛОГИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ» на ім`я ОСОБА_1 , на підставі правової оцінки та висновків суду, викладених у рішенні суду. Рішення в цій частині стороною позивача не оскаржено.
Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, то колегія суддів зазначає таке.
За змістом   статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Частиною 9   статті 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до   закону   досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
З аналізу вказаних норм   КАС України вбачається, що документально підтверджені судові витрати належить компенсувати стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому   законом   порядку.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 04.08.2020 у справі №810/3213/16.
На підтвердження розміру витрат адвокатом Боднарчуком А.М. надано: ордер №1056111 ВІД 08.12.2023, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001728 від 09.06.202, копію договору про надання правничої допомоги від 20.11.2023, розрахунок винагороди згідно договору про надання правової (правничої) допомоги, акт приймання- передачі виконаної роботи до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 20.11.2023, довідка від 20.11.2023 №06/11,    квитанція до прибуткового касового ордеру №15 від 20.11.2023 на суму 3000 грн.
З акту приймання- передачі виконаної роботи до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 20.11.2023 вбачається, що адвокатом надані такі послуги: ознайомлення з документами клієнта та аналіз судової практики і законодавства, усна консультація, адвокатський запит (1000 грн) та складання позовної заяви, підготовка та друк необхідних документів, виготовлення копії – 2000 грн.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підготовлені адвокатом процесуальні документи не потребують значних затрат часу для їх складення, обсяг наданих разом з позовною заявою доказів є незначним. Спірні правовідносини не характеризується наявністю виключної правової проблеми, значним суспільним інтересом до її розгляду, великою кількістю зібраних і поданих до суду доказів, а, відтак, беручи до уваги принципи обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі до 2000,00 грн та стягнення їх за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Запорізькій області, яким винесено оспорюване рішення.
Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.   243,   308,   311, 315,   316,   321,   322,   325,   328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-                                                            

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року    у справі № 300/2894/24 -   без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк