ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 жовтня 2025року
м. Київ
справа № 369/4245/24
провадження № 51-1515 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                           ОСОБА_1 ,
суддів                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора                               ОСОБА_5 , 
у режимі відеоконференції
засудженого                           ОСОБА_6 ,
захисника                               ОСОБА_7 ,
представника 
потерпілого - адвоката          ОСОБА_8 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 січня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023111310003102, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Галиця Ніжинського району Чернігівської області та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених  ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 309 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за:
-      ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років;
-      ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
Вирішено цивільний позов, питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.  
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 січня 2025 року вирок суду першої інстанції залишено без змін. 
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 16 жовтня 2023 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, в гаражному приміщенні, що знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклого словесного конфлікту з ОСОБА_9 , з метою протиправного заподіяння смерті останньому, взяв до рук невстановлений тупий предмет, яким почав наносити ОСОБА_9 удари в область голови, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась переломами кісток склепіння основи черепа, розтрощенням головного мозку, від яких потерпілий помер на місці події. З метою приховування умисного вбивства ОСОБА_9 , ОСОБА_6 поклав його тіло в багажне відділення автомобіля марки «Honda Accord» д.р.з. НОМЕР_1 , та виїхав в напрямку с. Жорнівка Фастівського району Київської області, де в лісосмузі неподалік села дістав з багажного відділення автомобіля труп ОСОБА_9 та поклав його на землю, після чого поїхав з місця події у невстановленому напрямку.
Крім того, ОСОБА_6 , у невстановлений досудовим розслідуванні час та місці, незаконно придбав та зберігав у приміщенні будинку за вище зазначеним місцем проживання, для власного вживання, без мети збуту, особливо-небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, який 20 жовтня 2023 року о 23:34 год, під час обшуку було виявлено та вилучено, та в перерахунку на суху речовину загальною масою 134,78 грами.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , за її змістом, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання та ухвалити нове рішення щодо призначення покарання останньому у виді позбавлення волі на строк 8 років. Не оспорюючи доведеність обвинувачення та кваліфікацію діянь, за які засуджено ОСОБА_6 , вважає, що матеріали кримінального провадження містять дані, які підтверджують його реальне щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, оскільки протягом досудового розслідування та судового розгляду повністю визнавав винуватість, що на його думку є обставинами для зменшення покарання  у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Під час касаційного розгляду захисник підтримав свою касаційну скаргу в частині призначеного покарання, просив її в цій частині задовольнити та зменшити покарання засудженому ОСОБА_6 .  
Позиції інших учасників судового провадження
В запереченні на касаційну скаргу засудженого, потерпілим ОСОБА_10 зазначено про безпідставність наведених в ній доводів. Вказує, що поведінка засудженого не демонструє його щире каяття до вчиненого злочину та визнання винуватості, а є лише способом уникнути відповідальності. Вважає, що покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.
Засуджений ОСОБА_6 під час касаційного розгляду підтримав подану касаційну скаргу його захисником та просив зменшити йому покарання. Вважає, що призначене покарання місцевим судом є надто суворим.
Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_8 заперечив проти задоволення касаційної скарги. Стверджував, що покарання, призначене місцевим судом ОСОБА_6 відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.
Під час касаційного розгляду прокурор ОСОБА_5 , посилаючись на безпідставність наведених у касаційній скарзі захисника доводів, вважала, що оскаржувану ухвала апеляційного суду слід залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діянь за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 309КК України в касаційній скарзі не оспорюються. 
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок тяжкості, то колегія суддів касаційного суду вважає їх безпідставними, з огляду на наступне. 
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 дотримано в повному обсязі.
Так, ОСОБА_6  визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 309 КК України, які згідно з вимогами ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином та кримінальним проступком.
Згідно з положеннями ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 за апеляційною скаргою захисника, дотримався наведених вимог матеріального права.
Так, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 , дотримано вимог ст.50, 65 КК України, оскільки враховано характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до особливо тяжкого злочину та кримінального проступку, дані, що характеризують засудженого, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. 
Повною мірою врахувавши вказані обставини, місцевий суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, усупереч твердженням захисника, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, правильно призначив ОСОБА_6 остаточне покарання за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 років.
У контексті наведеного не можна визнати спроможними та переконливими доводи касаційної скарги захисника стосовно невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого через суворість.
Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає приписам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, домірним вчиненому. Правових підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через суворість і недостатнім для досягнення його мети, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального закону чи невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, які були би підставою для скасування чи зміни ухвали апеляційного суду, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, касаційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
 
ухвалив:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 20 січня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                               ОСОБА_3