ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року 
м. Київ
справа № 560/19282/24
адміністративне провадження № К/990/19060/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Уханенка С.А.,
суддів:  Жука А.В., Кашпур О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року (  головуючий суддя - Шевчук О.П.)та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року (головуючий суддя - Шидловський В.Б., судді  - Боровицький О.А., Курко О.П.), 
ВСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. У грудні 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електроний суд» звернувся до суду з адміністративним позовом до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області (далі - АРЗ СП ГУ ДСНС України у Хмельницькій області), в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати йому середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 червня 2019 року по 31 жовтня 2024 року відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100); стягнути з АРЗ СП ГУ ДСНС України у Хмельницькій середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 червня 2019  року по 31 жовтня 2024 року, виходячи із середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби, відповідно до Порядку №100.
1.1. Позов обґрунтовано тим, що у день його звільнення - 12 червня 2019 року відповідач не провів з ним повного розрахунку та не виплатив індексацію грошового забезпечення, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідними позовами. Позивач указував, що на виконання судових рішень у справах №  560/2393/24 та № 560/2623/24, 31 жовтня 2024 року відповідач виплатив йому грошове забезпечення (індексацію) у повному обсязі, після чого він звернувся до військової частини із заявою про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України. Посилаючись на те, що, листом від 04 грудня 2024  року АРЗ СП ГУ ДСНС України у Хмельницькій області відмовив йому у такій виплаті, а за правилами статті 117 КЗпП України, він має право на компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за весь час такої затримки, просив суд задовольнити позов.
2. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року позов залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення його недоліків шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку, з доказами, що підтверджують поважність причин його пропуску.
2.1. Ухвалу обґрунтовано тим, що спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). У той же час, до суду позивач звернувся лише 22 грудня 2024 року, тобто поза межами спеціального місячного строку звернення до суду. Ураховуючи те, що остаточний розрахунок з ним було здійснено 30 жовтня 2024 року на суму 67628,42 грн, що підтверджується випискою з банку про надходження коштів, то початком строку звернення до суду є - 31 жовтня 2024 року.
3. На виконання ухвали суду 28 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» надійшла заява від ОСОБА_1 , у якій позивач просив визнати поважними причини пропуску строку з тих підстав, що у норми КАС України передбачають, що строк звернення до суду може встановлюватися іншими спеціальними законами, зокрема, строки, установлені частиною другою статті 233 КЗпП України. Водночас позивач навів низку судової практики Верховного Суду у подібній категорії справ, з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №  990/156/23 в яких Верховний Суд сформував висновок щодо застосування саме норм КЗпП України до таких правовідносин.
4. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року, позовну заяву ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала.
5. Предметом оскарження є ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви з підстав пропуску строку звернення до суду та постанова суду апеляційної інстанції, ухвалена за наслідками перегляду цієї ухвали.
ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
6. 05 травня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального права, просить переглянути і скасувати оскаржені судові рішення та направити справу для продовження розгляду. 
7. Скаргу обґрунтовано тим, що судові рішення прийнято за неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення цього спору та усупереч висновків Верховного Суду щодо застосування приписів частини другої статті 233 КЗпП України, сформованих, зокрема, у постановах від 21 березня 2025 року у справі №  460/21394/23, від 20 грудня 2024 року у справі №  440/6875/24; від 26 травня 2022 року у справі №  420/10861/21 та постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 липня 2024 року у справі №  990/156/23. Судами попередніх інстанцій не враховано доводи позивача про те, що предметом спору є стягнення середнього заробітку за невиконання рішення суду, що є спором про оплату праці, а тому застосовними є приписи частини другої статті 233 КЗпП України, а не частина п`ята статті 122 КАС України.
7.1. У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що його звільнено з 12 червня 2019 року, тобто до набрання чинності Законом України від 01 липня 2022     року №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон №2352-IX), яким запроваджено ряд змін у трудовому законодавстві. Отже, у межах цієї справи підлягають застосуванню строки визначені частиною другою статті 233 КЗпП України у редакції, що діяла до 19 липня 2022 року. згідно з якою звернення позивача до суду не обмежується будь-яким строком.
7.2. Також позивач зазначив, що у межах цієї справи належить ураховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, із врахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також необхідно ураховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19 липня 2022 року, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.
8. Ухвалою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 14 травня  2025   року відкрито касаційне провадження у справі.
9. Підставою відкриття касаційного провадження є необхідність перевірки правильності застосування судами норм процесуального права, зокрема, положень частини другої статті 123 та пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України щодо повернення позовної заяви з підстав пропуску строку звернення до суду.
10. Ухвалу про відкриття касаційного провадження від 14 травня 2025 року направлено учасникам справи через підсистему «Електронний суд» та доставлено до електронного кабінету відповідача, проте відзив на касаційну скаргу від АРЗ СП ГУ ДСНС України у Хмельницькій області у справі не надійшов.
ІІІ. Джерела права й акти їхнього застосування. Позиція Верховного Суду
11. Перевіряючи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та аналізуючи доводи касаційної скарги, а також, виходячи із установлених меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, Суд зазначає таке.
12. Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
13. Частина перша статті 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
14. Принцип обов`язковості судових рішень в адміністративному судочинстві було закріплено у статті 14 КАС України, відповідно до частини першої якої судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
15. За приписами частин другої, третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.
16. Указана норма кореспондує положенням статті 370 КАС України, згідно з якою судове рішення, яке набрало законної   сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (зокрема, статтею 236 КЗпП України).
17. За правилами статті 116 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.
18. Статтею 117 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
19. Таким чином, передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування за затримку розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, що нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямоване на захист прав звільненого працівника щодо отримання ним у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). 
20. Цією нормою Кодексу на роботодавця покладено обов`язок виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за відсутності спору про розмір належних звільненому працівникові сум або в разі вирішення цього спору повністю на користь працівника. Окремо обумовлено, що в разі вирішення спору на користь працівника частково розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
21. Водночас невиконання роботодавцем в добровільному порядку обов`язку виплатити працівникові в зазначених випадках середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні зумовлює виникнення нового спору про стягнення відповідної суми відшкодування в судовому порядку.
22. Законом № 2352-ІХ запроваджено ряд змін у трудовому законодавстві, зокрема, положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції:
22.1. «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
22.2. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».
23. Закон України №2352-ІХ та, відповідно, і нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19 липня 2022 року.
24. Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
25. Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
25.1. Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п?ятою статті 122 КАС України.
26. За правилами частини першої статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
27. За змістом частини другої статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
28. Повертаючись до обставин справи, що розглядається, Верховним Судом установлено, що повертаючи позов без розгляду, суди попередніх інстанцій застосували місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України, з чим колегія суддів погоджується з огляду на таке.
29. Верховним Судом неодноразово досліджувалося питання застосування приписів статті 122 КАС України у співвідношенні до положень КЗпП України і практика Верховного Суду у подібних спорах сформована так, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство належить застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанова ВС від 30 травня 2024 року у справі № 280/6009/23).
30. Так, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 11 лютого 2021 року в справі № 240/532/20 сформував висновок, який полягає у тому, що встановлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору. 
30.1. Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців. Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо яких виник спір. Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як і в розглядуваному випадку, охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах норми КЗпП України.
31. Отже, КАС України передбачає можливість установлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу і таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п?ятою статті 122 КАС України.
32. Верховний Суд зауважує, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, а відтак, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеної виплати обмежується місячним строком (частина п`ята  статті 122 КАС України).
33. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, висловленій у постанові від 11 лютого 2021 року в справі № 240/532/20.
34. За такого правового регулювання, Верховний Суд відхиляє аргументи ОСОБА_2 щодо безпідставного застосування судами приписів частини п`ятої статті 122 КАС України до спірних правовідносин і необхідність застосування положень КЗпП України.
35. Як установлено судами і не заперечується позивачем, остаточний розрахунок з ним проведено 30 жовтня 2024 року, отже місячний строк звернення до суду з цим позовом обраховується з 31  жовтня 2024 року. Водночас до суду позивач звернувся 23 грудня 2024 року, тобто з пропуском місячного строку, визначеного частиною п`ятою статті 122 КАС України. 
36. За таких обставин, підстави для скасування оскаржених судових рішень відсутні.
37. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341  цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
38. За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.
39.    З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність підстав, наведених у статтях 139,140 КАС України, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року - залишити без змін.
3. Судові витрати не розподіляються.
4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий:                                                                                          С.А. Уханенко
Судді:                                                                                                    А.В. Жук
                                                                                                    О.В. Кашпур