ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року	Львів	Справа № 460/42057/22 пров. № А/857/19867/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: 
головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Гінди О.М., Ніколіна В.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області на окрему ухвалу Рівненського  окружного адміністративного  суду від 30 квітня 2025 року у справі № 460/42057/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання до вчинення дій,-
головуючий суддя першої інстанції – О.Р. Гресько, час ухвалення – у порядку письмового провадження, місце ухвалення – м. Рівне, дата складання повного тексту – 30.04.2025
В С Т А НО В И В :
Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в якій зазначив, що відповідач здійснив перерахунок пенсії з 01.03.2025, однак розмір пенсії зменшився за рахунок зменшення відсоткового розміру грошового забезпечення з належного 89% до 70%. Дії відповідача в частині зменшення відсоткового розміру грошового забезпечення для обрахунку пенсії суперечить як положенням чинного законодавства, так і встановленим у справі обставинам.
          Окремою ухвалою Рівненського  окружного адміністративного  суду від 30 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду у справі №460/42057/22 задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на виконання судового рішення у справі 460/42057/22 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.03.2025 не в основному розмірі 89% сум грошового забезпечення.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення. 
Установлено Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області тридцятиденний строк з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення.
Не погоджуючись із ухвалою  суду першої  інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга. Головне управління           Пенсійного фонду України в Рівненській області вважає, що окрема ухвала Рівненського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 у справі №460/42057/22 підлягає скасуванню, як така, що ухвалена з порушенням вимог ст. 242 Кодексу адміністративного          судочинства України.
Апелянт зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, на виконання рішення суду, проведено перерахунки пенсії з 01.01.2018 року з розрахунку 89% сум грошового забезпечення та з 01.04.2019 на підставі довідки №5к/ вих./7.2/5967 у розмірі 89% сум грошового забезпечення, як і зазначено у рішенні суду, про що свідчать перерахунки пенсії.
          Розмір пенсії з 01.01.2018          року становить           3715,75 грн., підтверджується перерахунком пенсії.
Розмір пенсії з 01.04.2019          року становить          6665,31          грн.,          підтверджується
перерахунком пенсії.
Апелянт вважає, що суд першої  інстанції вийшов за межі позову при винесенні окремої ухвали, а саме судом визнано протиправні дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду по справі №460/42057/22 щодо проведення 89% сум грошового забезпечення при наступних перерахунках пенсії, тому безпідставно визнано дії Головного управління протиправними, оскільки позивачу було проведено перерахунки пенсії з 01.01.2018 року з розрахунку 89% сум грошового забезпечення та з 01.04.2019 на підставі довідки №5к/вих./7.2/5967 у розмірі 89% сум грошового забезпечення.
Також судом безпідставно зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області проводити виплату із застосуванням відсоткового розміру 89% грошового забезпечення в наступних перерахунках, оскільки це порушує норми матеріального права та зобов`язує до вчинення дій на майбутнє, що є протиправним.
Згідно позовних вимог у справі №460/42057/22 предметом розгляду є проведення перерахунку пенсії з 01.01.2018 року з розрахунку 89% сум грошового забезпечення та з 01.04.2019 на підставі довідки №5к/вих./7.2/5967 у розмірі 89% сум грошового забезпечення, що Головним управлінням було зроблено.
Суд не зобов`язував Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області проводити виплату пенсії з відсотковим застосуванням розміру грошового забезпечення.
Судом було чітко визначена дата, з якої необхідно було провести відсоткове застосування розміру грошового забезпечення, що й було зроблено Головним управлінням.
Сума боргу, на виконання рішення суду у справі № 460/42057/22, за період з 01.01.2018 по 30.04.2023 року становить 159439,45 грн, що підтверджується розрахунком на доплату (додається) буде виплачена після виділення коштів з Державного бюджету України, оскільки статтею 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що виплата пенсій забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Просить скасувати окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/42057/22 від 30.04.2025 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні заяви.
Позивач правом подання відзиву не скористався.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі  відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справ слідує, що позивачу призначено пенсію у розмірі 89% грошового забезпечення на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» 09.04.1992 p. № 2262-XII.
З листа Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області встановлено, що на виконання рішення суду у справі № 460/42057/22 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та нараховано заборгованість за період з 01.01.2018 по 30.04.2023 в сумі 159435,45 грн., яка внесена до Реєстру судових рішень і буде виплачена після виділення коштів на ці цілі з Державного бюджету України.
Основний розмір перерахованої пенсії на виконання рішення суду 460/42057/22 з 01.05.2023 становить 8203,26 грн. (9217,15 грн. сума грошового забезпечення для обчислення пенсії/ * 89 %).
Станом на 01.04.2025 ОСОБА_1 перераховано пенсію на виконання рішення суду 460/10254/24 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2025, яка становить 16149,73 грн., в тому числі:
- 13569,59 грн. (19385,13 грн. сума грошового забезпечення для обчислення пенсії станом на 01.01.2023/ * 70 %);
- 1080,14 грн. - індексація, згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 185;
- 1500,00 грн. - індексація, згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 209.
Задовольняючи заву позивача суд першої інстанції висновував, що відповідачем здійснено перерахунок пенсії заявника із застосуванням відсоткового розміру грошового забезпечення, з якого має обчислюватись його пенсія - 70%, що суперечить нормам чинного законодавства та постановленому у цій справі судовому рішенню, оскільки при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.
Апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції невірними з огляду на наступне.
Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Як визначено статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1402-VIII) суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У статті 13 Закону № 1402-VIII розтлумачено зміст такої конституційної засади судочинства як обов`язковість судових рішень, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.
Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Існування спеціального порядку судового контролю за виконанням судових рішень, передбаченого ст.ст.382, 383 КАС України, не позбавляє особу права на звернення до суду з новим адміністративним позовом, якщо дії чи рішення суб`єкта владних повноважень, хоч і вчинені в контексті виконання попереднього рішення, за своєю суттю виходять за межі простого механізму його виконання, стосуються нових правових підстав, нових обставин, що не були охоплені попереднім рішенням, та створюють нові юридичні наслідки для особи, які, на її думку, порушують її права. Позовне провадження у таких випадках є належним та процесуально допустимим способом захисту і не суперечить логіці інституту судового контролю, який має вужчу спрямованість - на забезпечення реалізації вже винесеного судового акту в тій частині, в якій права та обов`язки сторін були чітко визначені.
Водночас, необхідно чітко розмежовувати ситуації, коли йдеться виключно про невиконання або неналежне виконання вже ухваленого судового рішення, що охоплюється ст.ст.382, 383 КАС України, та ситуації, коли на підставі або у зв`язку з виконанням попереднього рішення суб`єкт владних повноважень вчиняє нові дії або приймає нові рішення, які, на думку позивача, знову порушують його права, або коли спір стосується аспектів, які не були предметом розгляду в попередній справі, хоча й виникли у зв`язку з нею.
Апеляційним судом встановлено, що дії відповідача, які позивач вважає протиправними, вчинені пенсійним органом на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2025 р.  у справі № 460/10254/24.
Зокрема судовим рішенням у справі № 460/10254/24 адміністративний позов ОСОБА_1  до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій - задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у перерахунку та виплаті з 01.02.2022 та 01.02.2023 призначеної ОСОБА_1 пенсії відповідно до довідок Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022 та 01.01.2023 від 03.07.2024 №5к/вих/4.2/6495. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести з 01.02.2022 та 01.02.2023 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідок Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022 та 01.01.2023 від 03.07.2024 №5к/вих/4.2/6495 та з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Саме на виконання вказаного рішення у справі № 460/10254/24 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, на виконання рішення суду, проведено перерахунки пенсії, яка становить 16149,73 грн., в тому числі:
- 13569,59 грн. (19385,13 грн. сума грошового забезпечення для обчислення пенсії станом на 01.01.2023/ * 70 %);
- 1080,14 грн. - індексація, згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 185;
- 1500,00 грн. - індексація, згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 209.
Отже, висновки суду першої інстанції в цій справі ґрунтуються на помилковому ототожненні предмета розглядуваного спору з питаннями, що належать до сфери судового контролю за виконанням раніше ухваленого рішення. Принципове розмежування полягає в тому, що судовий контроль за виконанням судового рішення, передбачений положеннями ст. ст. 382, 383 КАС України, стосується забезпечення реалізації вже визначених судом прав та обов`язків у межах існуючого рішення. Натомість, підставою для нового позову є виникнення нових правовідносин, коли суб`єкт владних повноважень приймає нові рішення або вчиняє нові дії (навіть якщо вони формально пов`язані з виконанням попереднього рішення), які стосуються інших періодів, ґрунтуються на нових фактичних обставинах чи нормативно-правових актах, та, на думку особи, знову порушують її права чи законні інтереси.
Колегія суддів, проаналізувавши доводи сторін, вважає, що у цій справі №460/42057/22 йдеться не про невиконання або неналежне виконання вже ухваленого судового рішення, а про нове рішення відповідача щодо розміру пенсії ОСОБА_1 , яке прийняте у зв`язку із виконанням рішення щодо позивача у справі № 460/10254/24.
За таких обставин, апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для судового контролю у  цій справі. 
Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги підставними і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.
Таким чином, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та невірно встановлено обставини у справі, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 320 КАС України.
Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи  порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 312, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області задовольнити.
Окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного  суду від 30 квітня 2025 року у справі № 460/42057/22 скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення, дій чи бездіяльності вчинених суб`єктом владних повноважень  на виконання рішення суду у справі № 460/42057/22.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та  касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін