УХВАЛА
27 жовтня 2025 року
м. Київ
справа № 642/353/24
провадження № 51-3339 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в складі (далі - Суд):
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
перевіривши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від  19 травня 2025 року стосовно нього, 
установив:
Ленінський районний суд м. Харкова вироком від 14 лютого 2025 року засудив ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за:
- частиною третьою статті 152 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років;
- частиною четвертою статті 152 КК до покарання у виді позбавлення волі на  строк  13  років;
- частиною шостою статті 152 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі; 
- частиною другою статті 155 КК до покарання у виді позбавлення волі на  строк  6  років з позбавленням права займати посади на підприємствах, установах та організаціях усіх форм власності, які здійснюють діяльність із забезпечення розвитку, виховання, навчання, оздоровлення та відпочинку, лікування осіб до 18 років на строк 3 роки;
- частиною першою статті 301-1 КК до покарання у виді позбавлення волі на  строк  4  роки з позбавленням права обіймати певні посади, пов`язані з  комп`ютерними технологіями, чи займатися певною діяльністю, яка пов`язана з розміщенням та розповсюдженням творів, зображень, кіно- та відеопродукції, комп`ютерних програм на веб-ресурсах на строк 2 роки;
- частиною третьою статті 301-1 КК до покарання у виді позбавлення волі на  строк  9  років з позбавленням права обіймати певні посади, пов`язані з комп`ютерними технологіями, чи займатися певною діяльністю, яка пов`язана з розміщенням та розповсюдженням творів, зображень, кіно- та відеопродукції, комп`ютерних програм на веб-ресурсах на строк 3 роки;
На підставі частини першої статті 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначив ОСОБА_4 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі, з  приєднанням додаткових покарань у виді позбавлення права займати посади на  підприємствах, установах та організаціях усіх форм власності, які  здійснюють діяльність із забезпечення розвитку, виховання, навчання, оздоровлення та  відпочинку, лікування осіб до 18 років на строк 3 роки та позбавленням права обіймати певні посади, пов`язані з комп`ютерними технологіями, чи займатися певною діяльністю, яка пов`язана з розміщенням та розповсюдженням творів, зображень, кіно- та відеопродукції, комп`ютерних програм на веб-ресурсах на строк 3 роки.
Відповідно до положень частини четвертої статті 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначив ОСОБА_4 покарання у виді довічного позбавлення волі, з приєднанням додаткових покарань у виді позбавленням права обіймати певні посади, пов`язані з  комп`ютерними технологіями, чи займатися певною діяльністю, яка пов`язана з  розміщенням та розповсюдженням творів, зображень, кіно- та відеопродукції, комп`ютерних програм на веб-ресурсах на строк 3 роки; позбавлення права займати посади на підприємствах, установах та організаціях усіх форм власності, які  здійснюють діяльність із забезпечення розвитку, виховання, навчання, оздоровлення та відпочинку, лікування осіб до 18 років на строк 3 роки.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 19 травня 2025 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 залишив без  задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2025  року - без змін. 
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями стосовно нього.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, дійшов висновку про необхідність залишення її без руху із наданням засудженому строку для усунення недоліків з огляду на таке. 
Відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, крім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
У частині першій статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з частиною першою статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що можуть бути підставами для їх скасування, які, на її думку, були допущені судами під час ухвалення судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Однак, наведених вимог кримінального процесуального закону засуджений не дотримався.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений,крім іншого, вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та оспорює правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлені судові рішення. Таким чином, засуджений просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж її надано судами першої та апеляційної інстанцій, що згідно зі статтею 438 КПК не є підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції.
У зв`язку із цим Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд є судом права, а не факту і відповідно до статті  433 КПК перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваних судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Також, ОСОБА_4 посилається на упередженість суду, що в силу статей 433, 438 КПК також не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення;
скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
змінити судове рішення.
Однак, у прохальній частині касаційної скарги засуджений просить скасувати вирок Ленінського районного суду та ухвалу апеляційного суду, не зазначаючи дати постановлення цих рішень, призначити новий судовий розгляд та зобов`язати допитати потерпілих, перевірити правильність речових доказів, допитати свідків сторони захисту. Тобто, такі вимоги викладені не у відповідності до положень статті 436 КПК та повноважень касаційного суду.
Вказані недоліки перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
За правилами статті 429 КПК, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог статті 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху та надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.
Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Керуючись частиною першою статті 429 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від  19 травня 2025 року стосовно нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                 ОСОБА_3