ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
03 листопада 2025 року 
м. Київ
 
справа № 644/2971/21
провадження № 61-15188св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
заявник - Акціонерне товариство «Фармак»,
заінтересовані особи: ОСОБА_1 , генеральний директор Публічного акціонерного товариства «Фармак» Жебровська Філя Іванівна,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Фармак» на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2021 року у складі судді Матвієвської Г. В. та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року у складі колегії суддів Одринської Т. В., Дорош А. І., Панченка О. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст скарги 
У квітні 2021 року Акціонерне товариство «Фармак» (далі - АТ «Фармак») звернулося до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Наконечного Ігоря Михайловича (далі - приватний виконавець Наконечний І. М.).
В обґрунтування скарги зазначено, що у грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Фармак» (далі - ПАТ «Фармак») про зобов`язання вчинити певні дії. 
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 06 вересня 2017 року у справі № 644/3191/17 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року, ухваленим за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову. Зобов`язано ПАТ «Фармак» привести записи від 25 лютого 2014 року № 25 та від 24 лютого 2017 року № 26 у відповідність до чинного трудового законодавства України.
Апеляційним судом Харківської області видано 7 виконавчих документів, за якими приватним виконавцем Наконечним І. М. (за заявою стягувача), відкрито виконавчі провадження № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6, № НОМЕР_7, № НОМЕР_8.
Виконавче провадження № НОМЕР_3, яке відкрито щодо стягнення з AT «Фармак» на користь позивача судового збору закінчено у зв`язку з повним виконанням, а інші виконавчі провадження щодо зобов`язання AT «Фармак» вчинити певні дії немайнового характеру тривають дотепер.
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення / зміну порядку і способу виконання судового рішення у справі № 644/3191/17. 
02 червня 2020 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
У вказаних рішеннях судами встановлено, що AT «Фармак» готовий виконати рішення суду та, що саме бездіяльність ОСОБА_1 та ненадання нею трудової книжки для здійснення записів призводить до невиконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року у справі № 644/3191/17. 
09 грудня 2020 року на адресу AT «Фармак» надійшла заява від 19 листопада 2020 року від ОСОБА_1 , у якій вона просила внести записи до дублікату трудової книжки. Також до заяви було надано незаповнений бланк трудової книжки НОМЕР_1 . При цьому, цей бланк не було видано жодним роботодавцем, не заповнено, як дублікат трудової книжки ОСОБА_1 не оформлено.
16 грудня 2020 року AT «Фармак» направлено ОСОБА_1 відповідь від 16 грудня 2020 року № 17-9/82 із роз`ясненням норм законодавства, повідомлено про готовність AT «Фармак» внести необхідні записи до трудової книжки, а у випадку необхідності видачі її дублікату, також запропоновано повідомити причину (підставу) для оформлення дублікату відповідно до підпунктів 5.1, 5.5, 5.6 Інструкції № 58, і відповідно надати документи про роботу ОСОБА_1 у минулому, що передувала працевлаштуванню на AT «Фармак». 
06 січня 2021 року на адресу AT «Фармак» надійшла заява від ОСОБА_1 у якій вона просила оформити дублікат трудової книжки, на підставі пункту 2.10 Інструкції, та внести до неї записи на виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року у справі № 644/3191/17.
Листом від 09 лютого 2021 року № 17-9/16 AT «Фармак» повідомило ОСОБА_1 про оформлення дубліката її трудової книжки з внесенням до нього записів відповідно до рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року у справі № 644/3191/17 та запропоновано отримати вказаний дублікат.
Проте, ОСОБА_1 не з`явилася для отримання дубліката трудової книжки та не звернулася до AT «Фармак» з проханням направити заповнений дублікат трудової книжки поштою.
08 лютого 2021 року AT «Фармак» повідомило приватного виконавця про виконання рішення суду, шляхом оформлення дублікату трудової книжки ОСОБА_1 з внесенням відповідних записів до нього відповідно до вимог судового рішення та виконавчих документів та запропоновано здійснити перевірку виконання рішення суду в установленому законодавством порядку. 
16 лютого 2021 року приватним виконавцем під час перевірки виконання рішення було складено акти (за виконавчими провадженнями № НОМЕР_7, № НОМЕР_6, № НОМЕР_5, № НОМЕР_2, № НОМЕР_8, № НОМЕР_4), якими засвідчено виконання AT «Фармак» рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року. Вказаними актами приватного виконавця зафіксовано, що під час вчинення виконавчих дій за провадженнями № НОМЕР_7, № НОМЕР_6, № НОМЕР_5, № НОМЕР_2, № НОМЕР_8, № НОМЕР_4 AT «Фармак» на прохання ОСОБА_1 надало дублікат трудової книжки та здійснило внесення необхідних записів до дубліката трудової книжки, що підтверджує виконання AT «Фармак» рішення суду.
Приватним виконавцем не дотримано вимоги статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема не вчинено дії передбачені частиною другою зазначеної статті - не прийнято постанови про закінчення виконавчих проваджень.
АТ «Фармак» просило визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця Наконечного І. М., яка полягає в незакінченні виконавчих проваджень № НОМЕР_7, № НОМЕР_6, № НОМЕР_5, № НОМЕР_2, № НОМЕР_8, № НОМЕР_4, а саме: у неприйнятті постанов про їх закінчення; зобов`язати приватного виконавця Наконечного І. М. прийняти постанови про закінчення виконавчих проваджень № НОМЕР_7, № НОМЕР_6, № НОМЕР_5, № НОМЕР_2, № НОМЕР_8, № НОМЕР_4.
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2021 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року, скаргу залишено без задоволення.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що правових підстав для прийняття постанови про закінчення виконавчих проваджень № НОМЕР_7, № НОМЕР_6, № НОМЕР_5, № НОМЕР_2, № НОМЕР_8, № НОМЕР_4, станом на 16 лютого 2021 року в приватного виконавця не було, оскільки оформлення дубліката трудової книжки не свідчить про належне виконання ухваленого судом рішення, в тому порядку і у той спосіб, який встановив суд. Дії приватного виконавця щодо виконання проваджень № НОМЕР_7, № НОМЕР_6, № НОМЕР_5, № НОМЕР_2, № НОМЕР_8, № НОМЕР_4 за вказаним рішенням не можна визнати неправомірними. Зобов`язати приватного виконавця прийняти постанови про закінчення виконавчих проваджень суд позбавлений можливості, оскільки це повноваження виконавця.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У жовтні 2023 року АТ «Фармак» звернулося до Верховного Суду з касаційною на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року, просить їх скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення скарги.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що приватним виконавцем зафіксовано, що 16 лютого 2021 року AT «Фармак» фактично виконано рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року. Тому 16 лютого 2021 року приватний виконавець на виконання вимог частини другої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» мав прийняти постанови про закінчення виконавчих проваджень № НОМЕР_7, № НОМЕР_6, № НОМЕР_5, № НОМЕР_2, № НОМЕР_8, № НОМЕР_4.
Отже, суди в оскаржуваних рішеннях зробили помилковий висновок, що оформлення дублікату трудової книжки не свідчить про належне виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року в тому порядку і у той спосіб, який встановив суд при ухваленні рішення.
Аргументи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не поданий.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.
У грудні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (абзац другий частини другої статті 389 ЦПК України).
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року у справі № 644/3191/17 позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Фармак», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - генеральний директор ПАТ «Фармак» Жебровська Ф. І. про виправлення запису в трудовій книжці відповідно до законодавства України задоволено.
Зобов`язано ПАТ «Фармак» привести записи від 25 лютого 2014 року № 25 та від 24 лютого 2017 року № 26 відповідно до чинного законодавства України, а саме: визнано недійсними записи № 25 і № 26 в трудовій книжці ОСОБА_1 , зроблені керівником департаменту експортних ринків ПАТ «Фармак» Сандульською М. В. за довіреністю від 24 лютого 2017 року № 17-10/60; зобов`язано ПАТ «Фармак» зробити в графі 3 трудової книжки ОСОБА_1 запис відповідно до чинного трудового законодавства України про прийом на роботу: «Прийнята на посаду директора представництва ПАТ «Фармак» (Україна) в Республіці Білорусь»; зобов`язано ПАТ «Фармак» зробити в графі 4 трудової книжки ОСОБА_1 запис відповідно до чинного трудового законодавства України про прийом на роботу, вказавши дійсний номер наказу ПАТ «Фармак» (Україна) про призначення на посаду директора представництва; зобов`язано ПАТ «Фармак» зробити в графі 3 трудової книжки ОСОБА_1 запис відповідно до чинного трудового законодавства України про звільнення: «Звільнена у зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України»; зобов`язано ПАТ «Фармак» зробити в графі 4 трудової книжки ОСОБА_1 запис відповідно до чинного трудового законодавства України про звільнення ОСОБА_1 , вказавши дійсний номер наказу ПАТ «Фармак» (Україна) про звільнення з посади директора представництва; зобов`язано ПАТ «Фармак» завірити внесені записи підписом посадової особи ПАТ «Фармак» (Україна) та печаткою ПАТ «Фармак» (Україна). 
08 лютого 2021 року AT «Фармак» повідомило приватного виконавця про виконання рішення суду, шляхом оформлення дублікату трудової книжки з внесенням відповідних записів до нього відповідно до вимог судового рішення, виконавчих документів та запропоновано здійснити перевірку виконання рішення суду в установленому законодавством порядку.
На виконання рішення Апеляційним судом Харківської області видано 7 виконавчих документів, за якими приватним виконавцем Наконечним І. М. відкрито виконавчі провадження № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6, № НОМЕР_7, № НОМЕР_8.
Виконавче провадження № НОМЕР_3, яке відкрито щодо стягнення з AT «Фармак» на користь позивача судового збору закінчено у зв`язку з повним виконанням, а інші виконавчі провадження щодо зобов`язання AT «Фармак» вчинити певні дії немайнового характеру тривають дотепер.
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення / зміну порядку і способу виконання судового рішення у справі № 644/3191/17. 
02 червня 2020 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у справі № 644/3191/17-ц (провадження № 6/644/64/19) у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 червня 2020 року залишено без змін.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
Статтею 129-1 Конституції України гарантовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Зазначене конституційне положення конкретизовано у частині першій статті 18 ЦПК  України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Згідно зі статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно з частиною другою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 19 Конституції України закріплено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
У пункті 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні правові підстави передбачені пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» для прийняття постанови про закінчення виконавчих проваджень № НОМЕР_7, № НОМЕР_6, № НОМЕР_5, № НОМЕР_2, № НОМЕР_8, № НОМЕР_4, оскільки станом на 16 лютого 2021 року саме оформлення дубліката трудової книжки не свідчить про належне виконання ухваленого судом рішення в тому порядку і у той спосіб, який встановив суд при ухваленні рішення. Крім того, з таким способом виконання судового рішення  ОСОБА_1 не погоджується.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2024 року в справі № 569/1720/24, провадження № 61-6464св24, тому доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, є необґрунтованими.
Враховуючи предмет скарги, її обґрунтування, встановлені обставини та наведені законодавчі норми в їх сукупності, суд дійшов висновку, що приватний виконавець Наконечний І. М. діяв правомірно, у межах своїх повноважень та відповідно до визначеної законом процедури.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Фармак» залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                             В. М. Ігнатенко
О. М. Ситнік
І. М. Фаловська