ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
30 вересня 2025 року
м. Харків
справа № 630/322/17
провадження № 22-ц/818/226/25
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Шнайдер Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Люботинської міської ради Харківської області, треті особи: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області, Приватне підприємство «Дар`я», про визнання права власності,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Гряніка Отара Валерійовича на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 13 травня 2024 року, постановлене суддею Малихіним О.О., 
в с т а н о в и в :
У червні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, який уточнив та просив визнати за ним право власності на магазин літ. «А-1» площею 196,1 кв.м, пункту прийому літ. «Б», магазин літ. «В-1» площею 40,4 кв.м, майстерню літ. «Д-1» площею 20,9 кв.м, сарай літ. «Е», ворота № 1, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати, що будівлі магазину літ. «В-1» площею 40,4 кв.м, майстерні літ. «Д-1» площею 20,9 кв.м, сараю літ. «Е» фактично розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішити питання щодо судових витрат.
Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 13 травня 2024 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на магазин літ. «А-1» площею 196,1 кв.м, пункту прийому літ. «Б», магазин літ. «В-1» площею 40,4 кв.м, майстерню літ. «Д-1» площею 20,9 кв.м, сарай літ. «Е», ворота № 1, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано, що будівлі магазину літ. «В-1» площею 40,4 кв.м, майстерні літ. «Д-1» площею 20,9 кв.м, сараю літ. «Е» фактично розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 3617,10 грн. та витрати на залучення експерта в сумі 2598,75 грн. Стягнуто з Люботинської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 3617,10 грн. та витрати на залучення експерта в сумі 2598,75 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Грянік О.В. просить рішення скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції проігнорував факт, що в матеріалах справи відсутні докази, що відповідачка поставила свій кіоск на фундаменті, який належить позивачу. Суд не взяв до уваги висновки викладені в експертному дослідженні, а саме, що на земельній ділянці розташована тимчасова споруда типу павільйон (кіоск), без фундаменту, капітальні споруду, які можна ідентифікувати як капітальну споруду. Також згідно акту обстеження №122 від 14.04.2024 року складеного ПП ОСОБА_3 здійснено огляд майнового комплексу, його цілісності та встановлено руйнування будівель. Вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту. Позивач не оскаржував рішення органу місцевого самоврядування щодо видачі відповідачці в оренду земельної ділянки. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із того, що оцінюючи висновок експерта в сукупності з іншими дослідженим в справі доказами, суд вважає його достовірним та об`єктивним і таким, що підтверджує ті обставини, що будівлі магазину літ. «В-1», майстерні літ. «Д-1» і сараю літ. «Е», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та будівлі магазину літ. «В-1», майстерні літ. «Д-1» і сараю літ. «Е», які за твердженням відповідача ОСОБА_2 нею були придбані у Люботинського державного комерційно-виробничого підприємства Південної залізниці, як будівлі, які розташовувались за адресою: м. Люботин, вул. Шевченка, 110-Б, являються одними й тими самими об`єктами нерухомого майна. Оскільки відповідачка заперечує право власності позивача на зазначені об`єкти, суд вважав за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Судова колегія не в повному обсязі може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судовим розглядом встановлено, що з матеріалів інвентаризаційної справи КП «Люботинське БТІ» № 9186 на магазин № НОМЕР_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_1 , технічними працівниками БТІ на підставі звернення начальника Люботинського Державного комерційно-виробничого підприємства Південної залізниці від 25 липня 2003 року було проведено інвентаризацію будівель, які входять до складу магазину. Станом на серпень 2003 року на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , були розташовані наступні будівлі і споруди: магазин літ. «А-1», пункт прийому літ. «Б», магазин літ. «В-1», майстерня літ. «Д-1», сарай літ. «Е», ворота № 1. 
В квітні 2006 року та додатково в червні 2007 року до КП «Люботинське БТІ» звернулось керівництво Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області з проханням виготовити технічний паспорт на об`єкти нерухомості, що входять до складу цілісного майнового комплексу колишнього Люботинського державного комерційно-виробничого підприємства Південної залізниці, який готується до приватизації, зокрема, будівлі магазину № 5, що знаходяться за адресою: м. Люботин, вул. Шевченка, 112, та видати свідоцтва про право власності на вказані об`єкти за Державою України.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 05 листопада 2012 року, ухваленим в справі № 5023/3752/12 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області до відповідача Люботинська міська рада Харківської області, було визнано право власності за Державою України в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на нежитлові будівлі, розташовані в АДРЕСА_1 : магазин літ. «А-1» площею 196,1 кв.м, пункт прийому літ. «Б», магазин літ. «В-1» площею 40,4 кв.м, майстерня літ. «Д-1» площею 20,9 кв.м, сарай літ. «Е», ворота № 1. Рішення суду набрало чинності 16 листопада 2012 року, а вже 21 грудня 2012 року право власності на спірні нежитлові будівлі було зареєстровано за Державою України в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 36917607, сформованим 24 грудня 2012 року КП «Люботинське БТІ», а також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 54720397 від 09 березня 2016 року.
Реєстрація права власності Держави України в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області безпосередньо на нежитлові будівлі - магазин літ. «А-1» площею 196,1 кв.м, пункт прийому літ. «Б», магазин літ. «В-1» площею 40,4 кв.м, майстерня літ. «Д-1» площею 20,9 кв.м, сарай літ. «Е», ворота № 1, розташовані в АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно була проведена 05 липня 2013 року Реєстраційною службою Харківського районного управління юстиції Харківської області. 
На підтвердження цього 06 серпня 2013 року був сформований витяг з Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 7624149.
На підставі договору № 1324 купівлі-продажу об`єкта державної власності групи А, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О. 18 вересня 2015 року, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області, як продавцем, і Приватним підприємством «ДАР`Я», як покупцем, у власність ПП «ДАР`Я» перейшов єдиний майновий комплекс колишнього Люботинського державного комерційно-виробничого підприємства, який належить Державі України в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 05 листопада 2012 року, ухваленим в справі № 5023/3752/12. В переліку нерухомого майна, яке передано у власність ПП «ДАР`Я» за вказаним договором купівлі-продажу, увійшли, серед іншого, магазин літ. «А-1» площею 196,1 кв.м, пункт прийому літ. «Б», магазин літ. «В-1» площею 40,4 кв.м, майстерня літ. «Д-1» площею 20,9 кв.м, сарай літ. «Е», ворота № 1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
До складу засновників ПП «Дар`я» входив ОСОБА_1 – позивач, який скористався своїм правом та вийшов зі складу засновників підприємства, забравши свій вклад зі статутного капіталу підприємства на суму 50000,00 грн. наступним майном: магазин № НОМЕР_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з магазину літ. «А-1» площею 196,1 кв.м, пункт прийому літ. «Б», магазин літ. «В-1» площею 40,4 кв.м, майстерня літ. «Д-1» площею 20,9 кв.м, сарай літ. «Е», ворота № 1. 
Рішенням засновників ПП «Дар`я» від 01 березня 2016 року та акт приймання-передачі майна ПП «Дар`я» від 01 березня 2016 року. На підставі вказаних документів право власності на спірні будівлі було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02 березня 2016 року на ім`я ОСОБА_1 .
Відповідно до рішення XXVIII сесії VI скликання Люботинської міської ради Харківської області від 25.12.2012 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування магазину за рахунок земель категорії житлової та громадської забудови АДРЕСА_2 на території Люботинської міської ради Харківської області».
На виконання даного рішення 07.04.2014 між ОСОБА_2 та Люботинською міською радою Харківської області укладено договір оренди земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0184 га, кадастровий №6311200000:31:055:0513.
На зазначеній вище земельній ділянці встановлена тимчасова споруда (кіоск) без фундаменту.
Зі змісту висновку експерта від 27 лютого 2018 року, убачається, що: 
• на території земельної ділянки по АДРЕСА_1 наявний об`єкт нерухомого майна – магазин літ. «Б» (раніше пункт прийому посуду літ. «Б») та наявні залишки нерухомого майна: магазину літ. «В-1», майстерні літ. «Д-1» та сараю літ. «Е»;
• на території земельної ділянки по АДРЕСА_2 наявні залишки об`єктів нерухомого майна, лінійні розміри яких співпадають із лінійними розмірами, що відображені в технічній документації на об`єкти нерухомого майна по АДРЕСА_1 , а саме: магазину літ. «В-1», майстерні літ. «Д-1» та сараю літ. «Е»;
• залишки об`єктів нерухомого майна, розташовані по АДРЕСА_2 відносяться до залишків об`єктів нерухомого майна по АДРЕСА_1 ;
• наявний металевий павільйон по АДРЕСА_2 є об`єктом малою архітектурної форми та встановлений тимчасово без закладання фундаменту;
• частина конструктивних елементів об`єктів нерухомого майна по АДРЕСА_2 , яка збереглась після руйнації, та які відносяться до залишків об`єктів нерухомого майна по АДРЕСА_1 : фундамент магазину літ. «В-1» - 5%, фундамент та частина стін майстерні літ. «Д-1» - 18%, фундамент сараю літ. «Е» - 20%.
У дослідній частині висновку вказано, що експертом, зокрема, був проведений графічний аналіз планів земельних ділянок, відображених в поданих сторонами документах, і встановлено, що земельна ділянка № НОМЕР_2 є частиною земельної ділянки АДРЕСА_1 , а нанесені зовнішні контури та місце розташування нежитлової будівлі відповідає зовнішнім контурам та місцю розташування будівель магазину літ. «В-1», майстерні літ. «Д-1» та сараю літ. «Е» (їх залишків). При такому досліджені земельної ділянки по АДРЕСА_2 виконувались виміри лінійних розмірів залишків будівель магазину літ. «В-1», майстерні літ. «Д-1» та сараю літ. «Е», які співпали із лінійними розмірами будівель магазину літ. «В-1», майстерні літ. «Д-1» та сараю літ. «Е», які відображені в технічній документації на об`єкти нерухомого майна по АДРЕСА_1 . Крім того, під час дослідження експертом був обстежений металевий павільйон по АДРЕСА_2 та виявлено, що такий павільйон встановлений на окремих цеглинах та поверх фундаменту раніше існуючої будівлі літ. «В-1».
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач ОСОБА_2 встановила свій кіоск на фундамент будівлі магазину за адресою: АДРЕСА_1 , який на той час був в наявності на земельній ділянці на якій розташоване його майно. Право власності на усі будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , належить позивачу ОСОБА_1 , але відповідач ОСОБА_2 не визнає це право власності, оскільки заявляє, що таких будівель не існує.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України Згідно з частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України (ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 цього Кодексу визначено зміст права власності, який полягає у тому, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно з частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України (ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Статтею 317 цього Кодексу визначено зміст права власності, який полягає у тому, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
За загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється.
На підставі договору № 1324 купівлі-продажу об`єкта державної власності групи А, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О. 18 вересня 2015 року, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області, як продавцем, і Приватним підприємством «ДАР`Я», як покупцем, у власність ПП «ДАР`Я» перейшов єдиний майновий комплекс колишнього Люботинського державного комерційно-виробничого підприємства, який належить Державі України в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 05 листопада 2012 року, ухваленим в справі № 5023/3752/12. В переліку нерухомого майна, яке передано у власність ПП «ДАР`Я» за вказаним договором купівлі-продажу, увійшли, серед іншого, магазин літ. «А-1» площею 196,1 кв.м, пункт прийому літ. «Б», магазин літ. «В-1» площею 40,4 кв.м, майстерня літ. «Д-1» площею 20,9 кв.м, сарай літ. «Е», ворота № 1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
До складу засновників ПП «Дар`я» входив ОСОБА_1 – позивач в даній справі, який скористався своїм правом та вийшов зі складу засновників підприємства, забравши свій вклад зі статутного капіталу підприємства на суму 50000,00 грн. наступним майном: магазин № 5, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з магазину літ. «А-1» площею 196,1 кв.м, пункт прийому літ. «Б», магазин літ. «В-1» площею 40,4 кв.м, майстерня літ. «Д-1» площею 20,9 кв.м, сарай літ. «Е», ворота № 1. Підтвердженням цього є рішенням засновників ПП «Дар`я» від 01 березня 2016 року та акт приймання-передачі майна ПП «Дар`я» від 01 березня 2016 року. На підставі вказаних документів право власності на спірні будівлі було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02 березня 2016 року на ім`я ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 , являється власником нежитлової будівлі, магазину N? 5, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі приймання - передачі майна приватного підприємства «Дар?я» від 01 березня 2016 року, що підтверджується Актом приймання - передачі майна приватного підприємства «Дар?я», інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкту нерухомого майна за N? 54720397 від 09.03.2016 року, копією технічного паспорту на нежитлове приміщення, магазин (Акт приймання - передачі майна приватного підприємства «Дар?я», інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копія технічного паспорту на нежитлове приміщення - додаються).
Вищезазначений об?єкт нерухомості складається з наступних приміщень: магазин літ. «А-1» 196,1 м2 та пункту прийому літ. «Б», магазин літ. «В-1», 40,4 м2, майстерня літ. «Д-І», 20,9 м2 , сарай літ. «Е» ворота №1.
Відповідно до рішення XXVIII сесії VI скликання Люботинської міської ради Харківської області від 25.12.2012 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування магазину за рахунок земель категорії житлової та громадської забудови АДРЕСА_2 на території Люботинської міської ради Харківської області».
На виконання даного рішення 07.04.2014 між ОСОБА_2 та Люботинською міською радою Харківської області укладено договір оренди земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0184 га, кадастровий №6311200000:31:055:0513.
На зазначеній вище земельній ділянці встановлена тимчасова споруда (кіоск) без фундаменту.
Як убачається з висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 16155/4230, проведеної Харківським НДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса експертом Кириловою Л.І. встановлено, що за результатами проведеного натурного обстеження і дослідження матеріалів цивільної справи та інвентаризаційної справи № 9186, експерт на поставлені судом питання відповіла наступне: 
• на території земельної ділянки по АДРЕСА_1 наявний об`єкт нерухомого майна – магазин літ. «Б» (раніше пункт прийому посуду літ. «Б») та наявні залишки нерухомого майна: магазину літ. «В-1», майстерні літ. «Д-1» та сараю літ. «Е»;
• на території земельної ділянки по АДРЕСА_2 наявні залишки об`єктів нерухомого майна, лінійні розміри яких співпадають із лінійними розмірами, що відображені в технічній документації на об`єкти нерухомого майна по АДРЕСА_1 , а саме: магазину літ. «В-1», майстерні літ. «Д-1» та сараю літ. «Е»;
• залишки об`єктів нерухомого майна по АДРЕСА_2 відносяться до залишків об`єктів нерухомого майна по АДРЕСА_1 ;
• наявний металевий павільйон по АДРЕСА_2 є об`єктом малою архітектурної форми та встановлений тимчасово без закладання фундаменту;
• частина конструктивних елементів об`єктів нерухомого майна по АДРЕСА_2 , яка збереглась після руйнації, та які відносяться до залишків об`єктів нерухомого майна по АДРЕСА_1 : фундамент магазину літ. «В-1» - 5%, фундамент та частина стін майстерні літ. «Д-1» - 18%, фундамент сараю літ. «Е» - 20%.
У дослідній частині висновку вказано, що експертом, зокрема, був проведений графічний аналіз планів земельних ділянок, відображених в поданих сторонами документах, і встановлено, що земельна ділянка № НОМЕР_2 є частиною земельної ділянки АДРЕСА_1 , а нанесені зовнішні контури та місце розташування нежитлової будівлі відповідає зовнішнім контурам та місцю розташування будівель магазину літ. «В-1», майстерні літ. «Д-1» та сараю літ. «Е» (їх залишків). При такому досліджені земельної ділянки по АДРЕСА_2 виконувались виміри лінійних розмірів залишків будівель магазину літ. «В-1», майстерні літ. «Д-1» та сараю літ. «Е», які співпали із лінійними розмірами будівель магазину літ. «В-1», майстерні літ. «Д-1» та сараю літ. «Е», які відображені в технічній документації на об`єкти нерухомого майна по АДРЕСА_1 . Крім того, під час дослідження експертом був обстежений металевий павільйон по АДРЕСА_2 та виявлено, що такий павільйон встановлений на окремих цеглинах та поверх фундаменту раніше існуючої будівлі літ. «В-1».
Таким чином встановлено, що будівлі магазину літ. «В-1», майстерні літ. «Д-1» і сараю літ. «Е», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та будівлі магазину літ. «В-1», майстерні літ. «Д-1» і сараю літ. «Е», які за твердженням відповідача ОСОБА_2 нею були придбані у Люботинського державного комерційно-виробничого підприємства Південної залізниці, як будівлі, які розташовувались за адресою: АДРЕСА_2 , являються одними й тими самими об`єктами нерухомого майна.
Посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 придбала нерухоме майно розташоване за адресою АДРЕСА_2 , спростовується матеріалами справи.
Як убачається зі змісту квитанції № 0000983 від 31 липня 2002 року ОСОБА_2 придбала у свою власність рухоме майно – будівельні матеріали. 
В той же час, довідка Люботинського державного комерційно-виробничого підприємства Південної залізниці від 13 вересня 2002 року підтверджує те, що продані покупцю ОСОБА_2 будівельні матеріали утворилися саме внаслідок виведення вказаним підприємством з експлуатації будівель, які ним використовувались у своїй діяльності і які обліковувались за адресою: АДРЕСА_2 .
Разом з тим, металевий кіоск відповідача ОСОБА_2 , розташований за адресою: АДРЕСА_2 , і встановлений саме на фундаменті будівлі магазину літ. «В-1», яка зазначена в описі об`єктів нерухомого майна, що входять до складу єдиного майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстровано за позивачем.
Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Судовим розглядом встановлено, що металевий павільйон по АДРЕСА_2 встановлений на окремих цеглинах на поверх фундаменту будівлі літ. «В-1», яка була набута позивачем на законних підставах та входить до єдиного майнового комплексу, придбаного ПП Дар`я у Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області.
Доказів, які б свідчили, що ОСОБА_2 придбала не лише будівельні матеріали, а і нерухоме майно колишнього Люботинського державного комерційно-виробничого підприємства Південної залізниці, які входили до складу єдиного комплексу – магазин № 5, та реєстрації такого права у встановленому порядку відповідачкою не надано, а матеріали справи не містять.
Висновком експерта підтверджується, що нанесені зовнішні контури та місце розташування нежитлових будівель відповідає зовнішнім контурам та місцю розташування будівель магазину літ. «В-1», майстерні літ. «Д-1» та сараю літ. «Е» (їх залишків), що було придбано ОСОБА_1 , проте фактично знаходяться на земельній ділянці АДРЕСА_2 .
Таким чином доводи позивача ОСОБА_1 про те, що його права оспорюються та порушуються відповідачкою ОСОБА_2 та Люботинською міською радою Харківської області, в частині невизнання його права на нерухоме майно, зокрема: магазин літ. «В-1» площею 40,4 кв.м, майстерню літ. «Д-1» площею 20,9 кв.м, сарай літ. «Е», що фактично розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , є обґрунтованими.
Оскільки через присвоєння іншої адреси частині земельної ділянки, на якій розташовано належні ОСОБА_1 нежитлові приміщення та невизнання відповідачами права на це нерухоме майно, право власності позивача порушено, тому наявні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на магазин літ. «А-1» площею 196,1 кв.м, пункту прийому літ. «Б», ворота № 1, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та на магазин літ. «В-1» площею 40,4 кв.м, майстерню літ. «Д-1» площею 20,9 кв.м, сарай літ. «Е», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачі не заперечують, що на ділянці 110б знаходяться залишки фундаменту будівель, проте не вважають їх об"єктом права власності.
Натомість данні об`єкти набуті ОСОБА_1 на законній підставі, він не відмовлявся від права власності на них, за ним зареєстроване право власності у реєстрі нерухомого майна, державна реєстрація не скасована у зв`язку із повним руйнуванням нерухомого майна.
Враховуючи вище викладене, судова колегія вважає, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду зміні.
Підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до пункту 2 частини 1статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із положеннями статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст.367,368, ст.374, п.п.1,3,4ч. 1 ст.376,381,382-384,389,390 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Гряніка Отара Валерійовича задовольнити частково.
Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 13 травня 2024 року змінити.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на магазин літ. «А-1» площею 196,1 кв.м, пункту прийому літ. «Б», ворота № 1, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на магазин літ. «В-1» площею 40,4 кв.м, майстерню літ. «Д-1» площею 20,9 кв.м, сарай літ. «Е», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий:                                                        О.В. Маміна

Судді:                                                                 Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова
Повний текст постанови складено 02.10.2025