КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                         
Справа № 752/2265/24-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8437/2025
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
24 вересня 2025 року                                                                                               м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                              
                                    судді-доповідача     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Музичко С.Г., Сушко Л.П.                                                                             
                                         при секретарі      Ганжалі С.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва  від 20 грудня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Головко Ю.Г.,-
 
встановив:
 
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.
Позивач просив стягнути з відповідача: невиплачену заробітну плату у розмірі 56 028 грн 72 коп.; компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 44 233 грн 20 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період затримки розрахунку у розмірі 65 612 грн 58 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 01 серпня 2019 року працював на посаді експедитора транспорту у ТОВ «ДІЄСА».
Наказом від 16 жовтня 2023 року позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.
ОСОБА_1 зазначає, що заробітна плата на день звільнення не виплачена, розрахунок з позивачем не проведено.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва  від 20 грудня                    2024 року названий позов задоволено частково.
Стягнутоз товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі                        48 664 грн 30 коп. 
Стягнутоз товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення суду про стягнення з відповідача 44 233 грн 20 коп., посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
На адресу Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без участі сторони позивача.
У судовому засіданні представник ТОВ «ДІЄСА» заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника ТОВ «ДІЄСА», перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Рішення суду в частині позовних вимог про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні позивачем не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності не виконання відповідачем обов`язку щодо сплати позивачу усіх належних виплат при звільненні. При визначенні розміру заборгованості судом першої інстанції взято до уваги наданий відповідачем розрахунковий лист за жовтень 2023 року.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Встановлено, що з 01 серпня 2019 року ОСОБА_1 працював на посаді експедитора транспорту у ТОВ «ДІЄСА».
Наказом № Z00/13/10/003 від 16 жовтня 2023 року позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.
Відповідно до розрахункового листка заборгованість ТОВ «ДІЄСА» по заробітній платі перед позивачем за жовтень 2023 року становить                                         48 664 грн 30 коп.  
Обгрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 зазначив, що на день звільнення відповідачем не виплачена заробітна плата у розмірі 56 028 грн 72 коп. та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 44 233 грн 20 коп.
На момент звернення із позовом заборгованість відповідача перед                ОСОБА_1 з виплати заробітної плати та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки не погашена.
За вимогами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
За ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановлено, що наказом № Z00/13/10/003 від 16 жовтня 2023 року позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.
Відповідно до розрахункового листка заборгованість ТОВ «ДІЄСА» по заробітній платі перед позивачем за жовтень 2023 року становить                                     48 664 грн 30 коп.  
Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 вказував, що на його користь з відповідача має бути стягнуто компенсацію за невикористані 60 днів щорічної відпустки у розмірі 44 233 грн 20 коп.
Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, представником ТОВ «ДІЄСА» в судовому засіданні надано копію розрахункового листка за жовтень 2023 року, згідно якого розмір заборгованості товариства перед ОСОБА_1 становить 48 664 грн 30 коп.
Дослідивши копію розрахункового листа, колегією суддів встановлено, що заборгованість відповідача складається із: компенсації відпустки у розмірі                           28 567 грн 3203 коп., місячна премія у розмірі 1 865 грн 19 коп., оклад по годинах у розмірі 1 522 грн 73 коп. Всього нараховано - 31 955 грн 12 коп., борг за підприємством на початок місяця - 22 940 грн 43 коп. (загальна сума                            54 895 грн 55 коп.). За вирахування податків та зборів загальний борг за підприємством становить 48 664 грн 30 коп. (54 895 грн 55 коп. -                                    6 231 грн 25 коп.).
Розв`язуючи спір, судом першої інстанції обгрунтовано стягнуто з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 48 664 грн 30 коп., оскільки до вказаної суми товариством враховано усі види виплат (компенсація щорічної відпустки, премія, оклад по годинах), які мали бути сплачені відповідачем при звільненні позивача.
Доводи апеляційної скарги про те, що на користь ОСОБА_1 з ТОВ «ДІЄСА» має бути стягнуто компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 60 календарних днів у розмірі 44 233 грн 20 коп., колегія суддів оцінює критично, оскільки вони в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження та спростовуються долученою копією розрахункового листка.
Рішення суду в частині позовних вимог про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 20 грудня 2024 року ухвалено з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає. 
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-        
 
   постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва  від 20 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст складено 06 жовтня 2025 року.

 

 

Суддя-доповідач                                                                                            Є.В. Болотов 

 
 
Судді:                                                                                                             С.Г. Музичко

                                                                                                                                    
                           
                                                                                                                           Л.П. Сушко