ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1255/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/1382/25 Категорія: 304090200 	Скляренко В. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       03 жовтня 2025 року м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи: 
позивач – Акціонерне товариство «Акцент-Банк»;
відповідач – ОСОБА_1 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ;

розглянувши у порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 травня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

АТ «Акцент-Банк» (далі за текстом – АТ «А-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначено, що 29.12.2021 року, будучи клієнтом банку, ОСОБА_1 уклала з Банком кредитний договір № А32ССТ155101218370 щодо надання останній кредиту в розмірі 25777,00 грн. строком до 28.05.2025 року зі сплатою процентів у розмірі 50,00% щорічно.
Банк свій обов`язок виконав повністю, надав позичальнику кредит згідно умов кредитного договору, відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, у зв`язку з чим станом на 01.02.2025 року має заборгованість в розмірі 43563,63 грн., яка складається з: 25100,03 грн. – заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту); 18463,60 грн. – залишок заборгованості за процентами.
Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 29.12.2021 року в розмірі 43563,63 грн., а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 травня 2025 року позовні вимоги АТ «А-Банк» задоволені повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № А32ССТ155101218370 від 29.12.2021 року в розмірі 43563,63 грн. та 2422,40 грн. в якості відшкодування судових витрат, тобто всього стягнуто суму коштів в розмірі 45986,03 грн.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що в порушення умов кредитного договору відповідачка фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернула в порядку та у строки, передбачені договором, чим порушила права кредитора, а тому позовні вимоги про стягнення з неї заборгованості в розмірі, яка виникла станом на 31.12.2023 року в сумі 43 563,63 грн. є обґрунтованими і правомірними та підлягають задоволенню.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та просила скасувати повністю рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.05.2025 року.
Вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог по даній справі не дослідив надані позивачем докази та не надав їм належної оцінки, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування.
Зазначає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату простроченого тіла кредиту, відсотків та пені, наданий Банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не доводить правових підстав для нарахування відсотків за користування кредитними коштами. 
Представник АТ «А-Банк» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Вказує, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог АТ «А-Банк».
Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Ч. 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, норми якої в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Як передбачено ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви відповідачки №А32ССТ155101218370 від 29.12.2021 року їй було надано кредитні кошти Банком в розмірі 25 777 грн. шляхом зарахування суми коштів на її поточний рахунок з платіжною карткою № НОМЕР_1 , що підтверджується відповідним меморіальним ордером. Факт видачі Банком відповідачці кредиту в розмірі 25 777 грн. підтверджується належним доказом.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Видачі кредитних коштів передувала електронна заявка від імені відповідачки на отримання кредиту за послугою «Швидка готівка». Підписання такої заявки від імені відповідача здійснено за допомогою електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора з використанням каналу мобільного зв`язку з абонентським номером НОМЕР_2 .
Також, паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», таблиця обчислення вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит підписанні відповідачкою 29.11.2021 року простим електронним підписом за ідентифікатором НОМЕР_2 .
Судом першої інстанції встановлено, що належність відповідачці абонентського номеру мобільного зв`язку НОМЕР_2 не заперечується нею і підтверджується тим, що саме такий засіб зв`язку зазначений останньою у заявах по суті справи, що подавались під час даного судового провадження.
З розрахунку заборгованості вбачається, що на виконання кредитних зобов`язань відповідачкою було сплачено на користь позивача суму коштів в загальному розмірі 4759 грн., з якої перші два платежі в розмірі по 1403,96 грн. сплачені у відповідності до умов графіку платежів, який передбачений у таблиці обчислення загальної вартості кредиту, з якими відповідачка була ознайомлена в день складання заяви №А32ССТ155101218370 від 29.12.2021 року.
В зв`язку з вищевикладеним суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що кредитний договір №А32ССТ155101218370 від 29.12.2021 року підписаний саме відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 29.12.2021 року правочину на умовах, передбачених змістом кредитного договору №А32ССТ155101218370 від 29.12.2021 року.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідачки в сумі 43 563,63 грн. складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 25100,03 грн. та відсотків за користування кредитними коштами в сумі 18 463,60 грн., які нараховані за період з 29.12.2021 року по 31.12.2023 року. Після 31.12.2023 року позивачем не нараховувались будь-які платежі по кредитним зобов`язанням відповідачки.
Вказаний розрахунок розміру заборгованості відповідає умовам кредитного договору №А32ССТ155101218370 від 29.12.2021 року, оскільки здійснений у відповідності до положень, передбачених п.п. 4-8 відповідної заявки (а.с. 17).
Згідно з п.п. 1, 3 ст. 129 Конституції України та ст.ст. 12, 76-81 ЦПК України, всі учасники судового процесу рівні перед законом і судом; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13).
Відповідач не надала суду будь-яких доказів на підтвердження тих обставин, що її заявка на отримання кредиту від в АТ «А-Банк» за послугою «Швидка готівка» не містила умов кредитування або містила інші умови кредитування ніж ті, які зазначені у заяві-анкеті №А32ССТ155101218370 від 29.12.2021 року та наданих відповідачу при складанні такої заяви паспорту споживчого кредиту та таблиці обчислення загальної вартості кредиту. Також не надано доказів на спростування доводів сторони позивача про використання одноразового ідентифікатора для підписання відповідної заявки.
З матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у кредитному договорі №А32ССТ155101218370 від 29.12.2021 року та остання користувалась кредитними коштами. Також з обставин спірних правовідносин вбачається, що відповідачем допущене порушення зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за нею станом на 31.12.2023 року (останній день нарахувань кредитором процентів) обчислювалась заборгованість в загальному розмірі 43 563,63 грн., з яких: 25100,03 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 18 463,60 грн. – заборгованість по відсоткам за користування кредитом.
Враховуючи ту обставину, що в порушення умов кредитного договору відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернула в порядку та у строки, передбачені договором, чим порушила права кредитора, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 43 563,63 грн. 
Суд першої інстанції дослідив усі зібрані докази та дійшов обґрунтованого висновку про часткове невиконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором. Також суд обґрунтовано керувався тим, що право позивача на стягнення процентів також доведено.
Посилання відповідача ОСОБА_1 на необґрунтованість позову та неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є необґрунтованими.
Враховуючи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 травня 2025 року – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді