Справа № 138/2300/25 
Провадження № 33/801/973/2025
Категорія: 432 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Савкова І. М.
Доповідач: Копаничук С. Г.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2025 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Копаничук С. Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19 серпня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП,
в с т а н о в и л а:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, серії ПдРУ №333773, 31.07.2025 о 12 год 00 хв на напрямку н.п. Яруга (Україна) – н.п. Ярово (Р Молдова) в районні прикордонного знаку №0144, було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України, поза пунктами пропуску через державний кордон України, а саме: рухався безпосередньо до річки Дністер для незаконного перетинання державного кордону України вплав через річку Дністер, у складі групи осіб, чим порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, за що передбачена відповідальність за 2 ст. 204-1 КУпАП.
Постановою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП, накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі   8500   гривень в дохід держави.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 ,посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1КУпАП. Зазначає, що судом не враховано те, що у його діях не було не лише спроби, а навіть умислу на перетин кордону. Більше того у нього не було й такої необхідності, оскільки він 09 лютого 2024 року виключений з військового обліку та у разу необхідності має право безперешкодно перетнути державний кордон у місцях пропуску. 
Крім цього,  ОСОБА_1  заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови, обґрунтовуючи поважність причин його пропуску тим, що вперше апеляційну скаргу його захисником було подано у строк, передбачений ст. 294 КУпАП, однак помилково адвокатом до ордеру не було долучено витяг з договору про надання правничої допомоги. 
Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови підлягає задоволенню , виходячи з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 294 КпАП України, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст . 287 цього Кодексу.
Встановлено, що апеляційна скарга на вищевказану постанову суду постановою Вінницького апеляційного суду від 04 вересня 2025 року була повернута з підстав відсутності витягу з договору про надання правничої допомоги. . 
08 серпня 2025 року, тобто, через чотири дні після винесення постанови апеляційного суду, ОСОБА_1 повторно подав апеляційну скаргу, усунувши попередні недоліки. Зокрема , подав ордер адвоката та витяг з договору про надання правничої допомоги. 
Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 294 КпАП України, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 та ч.1 ст. 287 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, апеляційний суд розцінює причини пропуску в якості поважних і вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, відповідно до статті 289 КпАП України підлягає поновленню.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, крім іншого є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, у відповідності до положень ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Апеляційний суд вважає, що судом 1 інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП цих вимог закону належним чином не дотримано.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.
Апеляційним судом у повному обсязі досліджені докази, які містяться в матеріалах справи та були надані під час розгляду справи в апеляційній інстанції.
У своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
Зокрема, в рішенні у справі «Ващенко проти України» Європейський суд вказав, що обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
В рішенні  у справі «Абрамян проти Росії» Європейський  Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».
В цьому ж рішенні суд нагадав, що надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Відповідно до п. 1  ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Апеляційний суд переконаний, що сутність пред`явленого обвинувачення повинна відповідати диспозиції статті закону, яким встановлено відповідальність за вчиненням правопорушення.
При цьому суд, відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і змінювати формулювання висунутого обвинувачення та відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Зокрема, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №333773 від 31.07.2025, вбачається, що  31.07.2025 о 12 год 00 хв на напрямку н.п. Яруга (Україна) – н.п. Ярово (Р Молдова) в районні прикордонного знаку №0144, було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України, поза пунктами пропуску через державний кордон України, а саме рухався безпосередньо до річки Дністер для незаконного перетинання державного кордону України вплав через річку Дністер, у складі групи осіб, чим порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, за що передбачена відповідальність за 2 ст. 204-1 КУпАП. 
Формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, його мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.
Апеляційний суд вважає, що звинувачення у спробі незаконного перетину державного кордону повинно містити посилання на конкретні дані, які доводять наявність певного умислу на вчинення такого правопорушення та фактичні обставини, що свідчать про вчинення певних дій які, стосуються спроби перетину кордону із застосуванням  підроблених або недійсних документів чи без дозволу відповідних органів влади  або під виглядом іншої особи, використання прихованих сховищ в транспортних засобах, а також незаконне перебування в безпосередній близькості до кордону з наміром його перетнути поза пунктами пропуску.
Зі змісту обвинувачення вбачається, що ОСОБА_1 звинувачується в тому, що був виявлений під час спроби незаконного перетинання державного кордону України, поза пунктами пропуску через державний кордон України, а саме: рухався безпосередньо до річки Дністер для незаконного перетинання державного кордону України вплав через річку Дністер, у складі групи осіб.
Вищевказане обвинувачення містить посилання на порушення ОСОБА_1 вимог ст.ст. 9, 12 ЗУ «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, що полягає у спробі перетину кордону поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України.
Частиною 1 ст. 204-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Диспозиція ч. 2 ст. 204-1 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Відповідно до ЗУ «Про державний кордон України» від  04.11.1991 року державний кордон України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору. Державний кордон України на місцевості позначається ясно видимими прикордонними знаками, форми, розмір і порядок встановлення яких визначаються законодавством України і міжнародними договорами України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.
Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за обставин, наведених в оскаржуваній постанові, апеляційний суд вважає ,що суд дійшов хибних висновків.
Відповідно до ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
У матеріалах справи відсутні дані про належне повідомлення ОСОБА_1 про дату час та місце розгляду справи. Справа була розглянута судом без його участі тому він був позбавлений надати суду докази, що спростовують його вину, наявність складу адміністративного правопорушення у його діях.
Так, ОСОБА_1 було надано суду копію закордонного паспорту, копію військового квитка та копію довідки військово-лікарської комісії. 
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Враховуючи, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи і справа розглянута судом без його участі, апеляційний суд визнає обґрунтованим ненадання вищевказаних доказів до місцевого суду
Згідно фабули протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 звинувачується в тому, що перебував на відстані 5 км від лінії державного кордону на території АДРЕСА_2 та вчинив спробу перетину кордону вплав через річку.
Разом з тим, згідно відомостей військового квитка ОСОБА_1 з 09 лютого 2024 року він знятий з військового обліку. Як вбачається з довідки ВЛК від 02.12.2022 року ОСОБА_1 непридатний до військової служби із виключенням із військового обліку.
У закордонному паспорті ОСОБА_1 є відмітки про вільне перетинання ним Державного кордону 09 лютого 2024 року ,тобто, він вільно перетинає Державний кордон України і потреба у незаконному перетині державного кордону у нього відсутня.
Враховуючи викладене, в матеріалах провадження відсутні дані, що доводили б те,що ОСОБА_1 дійсно мав намір перетнути державний кордон та вчинив таку спробу, а один тільки факт перебування особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на достатньо великій відстані від Державного кордону за відсутності інших доказів по справі не дозволяє суду повно та всебічно встановити фактичні обставини та прийти до переконання про доведеність винуватості у вчиненні правопорушення.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У рішенні по справі «Кобець проти України» зазначено, що «суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Враховуючи наведене, вважаю, що уповноваженими особами відділу прикордонної служби не доведено факту наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що досліджена судом сукупність доказів не дозволяє прийти до висновку поза розумним сумнівом про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що діючий закон про притягнення особи до адміністративної відповідальності, містить тільки одну правову підставу для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову судді скасувати та прийняти нову, якою закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП,
п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19 серпня 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову на постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19 серпня 2025 року скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП щодо  ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Вінницького
апеляційного суду                                                          С. Г. Копаничук