ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року	Львів	Справа № 500/4254/24 пров. № А/857/26967/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                               Гуляка В.В.
суддів:                                                    Ільчишин Н.В., Матковської З.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, 
на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року (суддя-Чепенюк О.В., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Тернопіль, дата складання повного тексту рішення - 24 вересня 2024 року),
в адміністративній справі №500/4254/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

                                                          встановив:

У липні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач -1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач -2), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: 1) визнати протиправним рішення відповідача-2 від 31.05.2024 №192450007194 про відмову у призначенні пенсії позивачу згідно із ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; 2) зобов`язати відповідача-1 зарахувати до стажу позивача період роботи: в Туймазинському дослідно-показовому лісгоспі з 15.08.1981 по 01.09.1982; в Большереченському лісгоспі з 11.07.1988 по 08.11.1992; в Туймазинському ремонтно-будівельному управлінні дорожньо-озеленювальних робіт з 18.05.1994 по 22.02.1995; у ТОВ «Дари природи» з 23.02.1995 по 17.06.1996; навчання у міському професійно-технічному училищі № 8 міста Уфи Башкирської АРСР з 01.09.1982 по 20.07.1983; догляд за дитиною по досягненню нею трирічного віку; безробіття з 31.01.2006 по 27.10.2006, з 25.11.2008 по 24.05.2009 - у сукупності 31 рік 6 місяців 15 днів; 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно зі статтею 26 Закону №1058-ІV з 24.05.2024. 
Відповідачі не визнали позовних вимог. В суді першої інстанції кожен подав окремий відзив, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.09.2024 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №192450007194 від 31.05.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 такі періоди: трудову діяльність: у Туймазинському дослідно-показовому лісгоспі з 15.08.1981 по 01.09.1982; в Большереченському лісгоспі з 11.07.1988 по 08.11.1992; в Туймазинському ремонтно-будівельному управлінні дорожньо-озеленювальних робіт з 18.05.1994 по 22.02.1995; в ТОВ «Дари природи» з 23.02.1995 по 17.06.1996; навчання в міському професійно-технічному училищі № 8 міста Уфи Башкирської АРСР з 01.09.1982 по 20.07.1983; догляд за дитиною по досягненню нею трирічного віку з 24.10.2002 по 31.12.2004; періоди виплати допомоги по безробіттю з 31.01.2006 по 27.10.2006, та з 25.11.2008 по 24.05.2009, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.05.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 24.05.2024 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 484,48 грн.. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач-2 та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що при винесенні рішення судом неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт (відповідач-2), покликається на те, що судом першої інстанції було проігноровано те, що відповідно до ст.45 Закону №1058 днем звернення за призначенням /перерахунком або поновленням виплати пенсії є день подання у відповідний орган, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами. При цьому, обов`язок в наданні достатнього пакету документів законодавець покладає на позивача. Однак, позивач інші документи, які підтверджують обставини щодо зарахування до страхового стажу періоду навчання, стажу, догляду за дитиною до досягненення нею трирічного віку не надала.
За результатами апеляційного розгляду апелянт (відповідач-2) просить скасувати оскаржене рішення суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
З рішення суду першої інстанції також не погодився відповідач-1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт (відповідач-1) зазначає, що відмовлено у призначенні пенсії, посилаючись на відсутність необхідного страхового стажу. Наголошує, що довідка про зміну прізвища подана позивачем без належного перекладу; запис про зміну прізвища внесено з порушенням вимог Інструкції про ведення трудових книжок працівників; відсутній штамп про видачу паспорта та відсутні документи для підтвердження факту виховання дитини до досягнення нею трирічного віку. Додаткових підтверджуючих документів на спорстування вищенаведеного, позивачем надано не було. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт (відповідач-1) просить скасувати оскаржене рішення суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційні скарги відповідачів необхідно залишити без задоволення. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи.
Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.05.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії по віку (а.с.38-40). 
Органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області. За результатами розгляду заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення від 31.05.2024 №192450007194 про відмову у призначенні пенсії по віку у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.13). 
Підставою для відмови було те, що страховий стаж складає 19 років 11 місяці 15 днів, що є недостатнім для призначення пенсії по віку. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи період навчання з 01.09.1982 по 08.07.1983, згідно диплому НОМЕР_1 від 08.07.1983, оскільки для підтвердження зміни прізвища ОСОБА_2 на ОСОБА_3 надано довідку про укладення шлюбу №172 від 08.07.2002, видану відділом РАГСу м. Єкатеринбург російської федерації, однак відповідно пункту 2.9 Порядку № 22-1, документи видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Довідку про укладення шлюбу №172 від 08.07.2002 не взято до уваги, оскільки вона не містить штампу про консульську легалізацію чи проставлення спеціального штампу «АРОSTILLE»; періоди згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 15.08.1981, оскільки запис про зміну прізвища внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме відсутній номер та дата документу, на підставі якого внесено зміни; період догляду за дитиною ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до досягнення нею трирічного віку, оскільки відсутній штамп про видачу паспорта та відсутні документи для підтвердження факту виховання дитини до досягнення нею трирічного віку (а.с.13, 69-70). 
Вважаючи рішення (відповідача-2) про відмову у призначенні спірної пенсії протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом. 

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції враховує наступне. 
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.
Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках.
Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо) (див. абзац другий пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV).
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Частиною другою цієї статті встановлено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.
Відповідно до частини третьою статті 44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Нормами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» також встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно з пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Наведені правові норми дають підстави дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.
Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується відповідачем, позивач подала до пенсійного органу для призначення пенсії основний документ, який підтверджує стаж роботи - трудову книжку.
Судом встановлено, що відповідачем не зараховано період навчання позивача з 01.09.1982 по 08.07.1983 до страхового стажу, оскільки не підтверджено належними документами про зміну прізвища. Довідка про укладення шлюбу №172 від 08.07.2022 видана іноземною державною визнається дійсною в Україні за наявності легалізації та потребує перекладу українською мовою, з цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Позивачем до заяви про призначення пенсії додано копію диплому серії НОМЕР_1 , виданого 08.07.1983 на російській мові « ОСОБА_4 » про закінчення навчання у міському професійному-технічному училищі №8, період навчання тривав з 01.09.1982 по 08.07.1983 (а.с.7, 36 ).
Одночасно з дипломом позивачем надано довідку про укладення шлюбу №172, видану 08.07.2002 відділом РАГСу м. Єкатеринбург російської федерації, про те, що в архіві Октябрського РАГСу м.Свердловська є актовий запис про укладення шлюбу російською мовою « ОСОБА_5 » з « ОСОБА_4 » № 983 від 27.09.1985. Після укладення шлюбу прізвище дружини російською мовою « ОСОБА_6 » (а.с.7, 49зв).
У паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 , виданому Кременецьким РВ УМВС України в Тернопільській області, зазначено такі відомості про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: місто Туймази, Башкірія, відомості про особу російською мовою: « ОСОБА_7 » (а.с.8).
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Згідно з п. 2.9 Порядку № 22-1 документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII передбачено, що у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).
13.03.1992 підписана багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД (далі- Угода).
Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Згідно зі статтею 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
За ч. 2 статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для здійснення трудової діяльності документи і завірений, у встановленому на території Сторони виїзду порядку, їх переклад державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Тобто, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
При цьому, в силу пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Дія цієї Угоди припинена згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 639 від 24.06.2023.
Разом з тим, суд враховує, що положення цієї Угоди були чинними на момент навчання позивача в російській федерації, на момент видачі довідки про укладення шлюбу №172, виданої 08.07.2002 відділом РАГСу м. Єкатеринбург російської федерації.
Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. москві. Зазначена вище постанова набрала чинності 02.12.2022.
Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Станом на 24.02.2022 Конвенція і Протокол до неї у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь діяли, і виготовлені або засвідчені у вказаних країнах документи приймалися на території України без спеціального посвідчення, з прийняттям вказаної вище постанови Уряду документи цих держав і надалі приймаються на території України без спеціального посвідчення, але із застереженням щодо періоду, а саме лише під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що відсутність легалізації довідки про укладення шлюбу №172, виданої 08.07.2002 відділом РАГСу м. Єкатеринбург російської федерації та відсутність її перекладу, не може бути підставою для обмеження особи у реалізації права на пенсійне забезпечення.
За встановленого колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що, враховуючи наявність диплому про закінчення позивачем навчання у міському професійно-технічному училищі № 8 міста Уфи Башкирської АРСР та відомостей про зміну прізвища у зв`язку з реєстрацією шлюбу, до страхового стажу ОСОБА_1 належить зарахувати відповідний період навчання з 01.09.1982 по 20.07.1983.
Щодо незарахування періодів згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 15.08.1981, оскільки запис про зміну прізвища внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме відсутній номер та дата документу на підставі якого всенесено зміни, колегія суддів зазначає наступне.
З дослідження копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 15.08.1981 позивача містяться такі відомості: Туймазинський дослідно-показовий лісгосп, запис №1, 15.08.1981, прийнята на роботу в паркетний цех, підстава: наказ №320к від 14.08.1981, запис №2, 20.11.1981, призначена секретарем-стенографісткою, підстава: наказ №394 від 23.11.1981, запис №3, 01.09.1982, звільнена за власним бажанням, підстава: наказ №231к від 23.07.1982; Навчання в міському професійно-технічному училищі № 8, запис №4, 01.09.1982, зарахована на навчання спеціальність майстер квітовод-декоратор, підстава: наказ №29-к від 06.09.1982, запис №7, 20.07.1983, відрахована з навчання в зв`язку з закінченням навчання, підстава: наказ №27-к від 20.07.1983; Большереченський лісгосп,  запис № 10, 11.07.1988, прийнята майстром лісу, підстава: наказ №32-к від 04.07.1988, запис №11, 08.11.1992, звільнена за власним бажанням, підстава: наказ №49-к від 06.11.1992; Туймазинське РСУ ДОР, запис №12, 18.05.1994, прийнята в квіткову оранжерею робочою, підстава: наказ №21 від 17.05.1994, запис №13, 22.02.1995, звільнена за власним бажанням, підстава: наказ №25 від 20.04.1995; ТОВ «Дари природи», запис №14, 23.02.1995, прийнята робочим, підстава: наказ №1  від 22.02.1995, запис №15, 17.06.1996, звільнена за власним бажанням,  підстава: наказ №12 від 17.06.1996.
Кожен з записів про звільнення засвідчений підписами уповноважених осіб та скріплений печаткою підприємств (а.с.10зв, 11, 50-57).
Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивача було прийнято на таку роботу.
Так, до трудової книжки позивача внесено зміни щодо її власника. Первинно зазначалося прізвище « ОСОБА_2 », далі вказано російською « ОСОБА_6 », ще одна зміна стосується написання прізвища українською мовою « ОСОБА_3 ». На внутрішньому боці обкладинки трудової книжки міститься інформація про те, що зміна прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_6 » внесена до трудової книжки на підставі свідоцтва про укладення шлюбу, запис засвідчений підписом уповноваженої особи та скріплені печаткою (а.с.50).
Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IVпередбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цьогоЗаконуза даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За змістом статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII(далі - Закон №1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно пункту 1.1.Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (пункт 2.2 Інструкції №58).
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції №58).
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4.Інструкції №58).
Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (далі -Інструкція №162).
Пунктом 8 Інструкції №162 визначено, що контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється у порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робочих та службовців». Згідно із пунктом 1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, також регулюються указаною вище постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 №656 та Інструкцією №162.
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 № 412), (надалі -Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Згідно з п. 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.
У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дату народження, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.
Відповідно п. 2.3 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи проводяться арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо працівник прийнятий на роботу 5 січня 1984 р в графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 г.) записується: "1984.05.01", в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р .; "05.01.1984".
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно п. 2.10 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.
Пунктом 2.12 Інструкції № 162 визначено, що зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виробляються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) Із посиланням на номер і дату цих документів.
У відповідності до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робочих та службовців» відповідальність за організацію роботи з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, визначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.
Згідно з приписами пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» (відповідно до якої прийнято Інструкцію №58), відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З дослідженого судом титульного аркуша трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 слідує, що зміни до запису про прізвище власника трудової книжки внесені у відповідності до вказаних вимог, на внутрішньому боці обкладинки трудової книжки позивача містяться записи про зміну прізвища з посиланням на відповідний документ - свідоцтво про укладення шлюбу, проте без зазначення номера та дати документа (а.с.50).
Посилання відповідача на те, що записи містять недоліки, а саме відсутність у записі про зміну прізвища у трудовій книжці позивача посилання на дату та номер свідоцтва про одруження не може бути підставою для неврахування відповідних періодів трудової діяльності при обчисленні стажу роботи (до впровадження персоніфікованого обліку), судом до уваги не беруться, оскільки позивач не може нести відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок і як наслідок, позбавлятися права соціального захисту.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що наведена у постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а та від 17.07.2018 у справі №220/989/17.
Враховуючи викладене, вказані відповідачем недоліки трудової книжки не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем. Позивач жодним чином не впливав на дотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі її недоліки. 
Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки.
До того ж, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
В той же час, позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимим доказами для підтвердження його трудового стажу у спірні періоди. Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач протиправно не зараховано періоди роботи в Туймазинському дослідно-показовому лісгоспі з 15.08.1981 по 01.09.1982; в Большереченському лісгоспі з 11.07.1988 по 08.11.1992; в Туймазинському ремонтно-будівельному управлінні дорожньо-озеленювальних робіт з 18.05.1994 по 22.02.1995; у ТОВ «Дари природи» з 23.02.1995 по 17.06.1996.
Щодо періоду догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку, то суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до пункт «ж» частини 3 статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується, серед іншого, також: час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Пунктом 8 статті 11 Закону №1058-IV з 01.01.2004 передбачено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.
Згідно із частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.
Відповідно до пункту 11 Порядку № 637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Отже, до загального стажу, що дає право на пенсію за віком, зараховується час догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.
У спірному випадку підставою для незарахування до стажу періоду по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку стала відсутність штампу про видачу паспорта та відсутність документів для підтвердження факту виховання дитини до досягнення нею трирічного віку.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем долучено свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що період догляду за дітьми ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 до досягенння ними 3-х річного віку, безпідставно не зараховано (відповідачем-1).
На підтвердження підстав для зарахування періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку позивачем надано свідоцтво про народження дитини. Одночасно відомості трудової книжки ОСОБА_1 свідчать про відсутність у цей період трудових відносинах, тому з урахуванням наведених вище правових норм, суд вважає, що до страхового стажу позивача підлягає до зарахування період з 24.10.2002 по 24.10.2005.
Відносно зарахування до страхового стажу періоди виплати допомоги по безробіттю Кременецьким районним центром зайнятості згідно з записами трудової книжки з 31.01.2006 по 27.10.2006, та з 25.11.2008 по 24.05.2009, які не враховані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.
У досліджуваній трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , дата заповнення 15.08.1981, зроблені записи про отримання нею допомоги по безробіттю, а саме: запис №16, 31.01.2006, розпочато виплату допомоги по безробіттю, підстава: наказ №НТ060317 від 17.03.2006, запис №17, 27.10.2006, припинено виплату по безробіттю, підстава: наказ №НТ061101 від 01.11.2006; запис №22, 25.11.2008, розпочато виплату допомоги по безробіттю, підстава: наказ №НТ081125  від 25.11.2008, запис №23, 24.05.2009, припинено виплату по безробіттю, підстава: наказ №НТ090525 від 25.05.2009 (а.с.10зв, 11, 50-57).
Абзацом третім частини першої статті 24 Закону №1058-VІ встановлено, період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії    карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Зарахування до стажу роботи періоду одержання допомоги по безробіттю обумовлено і пунктом «а»  частини третьої  статті 56 Закону №1788-ХІІ.
Як вбачається із записів трудової книжки позивача, Кременецьким районним центром зайнятості 31.01.2016 розпочато виплату ОСОБА_1 допомоги по безробіттю відповідно до підпункту пунктів 2, 3, 4 статті 22, пункту 2 статті 23 Закону України «Про загальнодержавне соціальне страхування на випадок безробіття», виплату допомоги припинено 27.10.2006, далі така допомога виплачувалася з 25.11.2008 по 14.05.2009.
Частина перша статті 22 Закону України від 02.03.2000 №1533-III «Про загальнодержавне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції, чинній на час виплати позивачу допомоги у 2006 році) передбачала, що застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу.
Частини друга-четверта статті 22 цього ж Закону визначали, що особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали менше 26 календарних тижнів, а також особи, які бажають відновити трудову діяльність після тривалої (більше 6 місяців) перерви, та застраховані особи, звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, мають право на допомогу по безробіттю без урахування страхового стажу. Допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості. Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років.
З урахуванням встановленого та наведеного правового регулювання, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що на момент отримання позивачем допомоги по безробіттю правові норми передбачали зарахування періоду отримання такої до загального трудового стажу, а тому неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів з 31.01.2006 по 27.10.2006, та з 25.11.2008 по 24.05.2009 є протиправним та підлягає зарахуванню.
Водночас, колегія суддів враховує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решта позовних вимог не оскаржене позивачем в апеляційному порядку, а тому згідно приписів статті 308 КАС України не являється предметом апеляційної перевірки.
Таким чином, доводи апеляційних скарг відповідачів висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до їх переоцінки та незгоди з ними, а отже є безпідставними.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                              постановив:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення. 
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року в адміністративній справі №500/4254/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська