ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 602/321/24	Головуючий у 1-й інстанції   Радосюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/817/574/25 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої Хома М.В. 
суддів           Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
секретар Дідух М.Є. 
з участю представника ОСОБА_1 - 
        адвоката         Кушки О.М.,
представника ОСОБА_2 - 
        адвоката Стройванса В.Л.,
        представника третьої особи - Бельми Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 — адвоката Кушки Олександра Михайловича на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 21 березня 2025 року, ухвалене суддею Радосюком А.В. у цивільній справі №602/321/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області, про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, 
ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд з вказаним позовом.
В обгрунтування позовних вимог вказувала, що з 16 липня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2018 року. В шлюбі у них народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Сімейне життя з відповідачем не склалося, сторони проживали окремо, ОСОБА_2 матеріально не допомагав, кошти на утримання дитини не надавав, у зв`язку з чим ОСОБА_1 зверталася до суду з приводу стягнення аліментів. Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 31.05.2017 року визначено спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій формі у розмірі 600 грн щомісяця, починаючи з 02.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.  
Позивачка раніше зверталася в суд з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, постановою Тернопільського апеляційного суду від 29.03.2023 року це рішення суду першої інстанції було скасовано, попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З дня винесення вказаної постанови відповідач свого ставлення до виконання батьківських обов`язків не змінив. За час, наданий судом для можливості виправитись (один рік), останній не вчинив жодних дій, направлених на встановлення контакту з дочкою. 
На даний час відповідач покладених на нього батьківських обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, трудової або іншої участі у вихованні малолітньої дочки, всі питання щодо виховання, медичного догляду вирішуються позивачем та її чоловіком ОСОБА_4 самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні ОСОБА_1 та її чоловіка, якого малолітня дочка ОСОБА_3 вважає своїм татом і так його називає у побуті. 
У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Крім того, просила змінити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 31 травня 2017 року, з 600 грн щомісячно на 4500 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. 
Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 21 березня 2025 року позов задоволено частково.
Змінено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на підставі рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 31 травня 2017 року на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 600 (шістсот) гривень 00 копійок щомісячно, на 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до повноліття дитини.
Стягнуто з ОСОБА_2 в користь держави 1211 гривень 20 копійок судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Покладено на орган опіки та піклування Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про збільшення розміру аліментів, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в цій частині скасувати та прийняти нове, яким визначити розмір аліментів у сумі 2000, 00 грн. щомісячно.
Вказує, що рішення суду прийнято формально, судом не враховано його матеріальний стан та відсутність постійної роботи, звертає увагу що у нього відсутня нерухомість та земельні ділянки, з яких він міг би отримувати дохід, а тому відсутня можливість сплачувати аліменти в розмірі 4000,00 грн щомісячно.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у позбавленні ОСОБА_2 батьківських прав, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить задовольнити її позовні вимоги та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказує, що судом безпідставно не було взято до уваги її доводи, а також встановлені обставини. Зазначає що ОСОБА_2 після ухвалення судового рішення у березні 2023 року, яким його попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання дочки, не змінив свого ставлення до доньки, не піклується про неї, не проявляє зацікавленості в її майбутньому та не цікавиться її успіхами, з дитиною не спілкується, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, виїхав за межі України та проживає за кордоном.
Вважає, що доказами у справі підтверджено і доведено факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, зокрема посилається на висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лановецької міської ради.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката         Кушки О.М., який підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги та заперечив проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , представника ОСОБА_2 - адвоката Стройванса В.Л., який заперечив проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та підтримав доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , представника третьої особи - Бельми Т.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та вважає, що наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечила, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_2 - задоволенню не підлягає. 
Встановлені судом обставини справи.
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з 16 липня 2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2018 року. 
У цьому шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Тернопільським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.
Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 31 травня 2017 року ухвалено стягнути з ОСОБА_2 в користь
ОСОБА_6 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень щомісяця, починаючи з 02 березня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання позивачки в розмірі 300 гривень щомісяця до досягнення дитиною трьох років.
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 30 червня 2022 року зареєстрували шлюб, у зв`язку із чим позивачка змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 30 червня 2022 року Лановецьким відділом ДРАЦС у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2022 року у справі № 602/535/22 ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 29 березня 2023 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2022 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – орган опіки і піклування Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав, відмовлено. ОСОБА_2 попереджено про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 проживають без реєстрації місця проживання з 2017 року за адресою АДРЕСА_1 , спільно ведуть сільське господарство, виховують дитину, що підтверджується актом старости Лановецької міської ради № 5/03-48/5 від 09.01.2024 року.
Як вбачається із змісту довідки Юськовецького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 14 від 17.01.2024 року, ОСОБА_3 2016 р.н., відвідувала дошкільний підрозділ від 01.09.2019 року. 01.09.2024 року дівчинка була зарахована до 1-го класу Юськовецького ЗСО І-ІІІ ступенів. 3a період навчання у дошкільному підрозділі та у першому класі вихованням дитини займалася мама ОСОБА_6 . Часто дівчинку у садочок, а зараз у заклад приводить вітчим ОСОБА_7 . Постійно батьківські збори, виховні заходи у дошкільному підрозділі та у закладі освіти відвідувала мама ОСОБА_9 та вітчим ОСОБА_7 . Батько ОСОБА_2 безпосередньої участі у вихованні дитини не приймав, не приводив дівчинку у дошкільний підрозділ, а також у заклад освіти, не відвідував свята, батьківські збори.
Висновком комісії з питань та захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лановецької міської ради від 13 червня 2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який затверджено рішенням виконавчого комітету Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області від 21 червня 2024 року №178, визнано за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо його малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як вбачається із змісту висновку, після судового рішення у справі №602/535/22 ОСОБА_2 не змінив ставлення до виховання доньки ОСОБА_10 , не підтримує з нею стосунків, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчанням та підготовкою до самостійного життя. Обов”язки, передбачені ст.150 СК України, не виконує.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник органу опіки і піклування ОСОБА_11 пояснила, що при складанні висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 органом опіки і піклування було всебічно з”ясовано обставини щодо виконання батьком ОСОБА_2 своїх батьківських обов”язків, відібрано пояснення педагогів з навчального закладу, який відвідує малолітня ОСОБА_3 , які зазначили, що батько не цікавиться успіхами доньки, не відвідує батьківські збори. Після попередження його судовим рішенням від від 29 березня 2023 року у справі №602/535/22 він не змінив свого ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання доньки ОСОБА_10 , не підтримає з нею стосунків, не цікавиться її життям.
Згідно розрахунку заборгованості по аліментах №80356, складеного головним державним виконавцем Тернопільського відділу ДВС Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 16.04.2024 року, станом на 16.04.2024 року заборгованість зі сплати аліментів за ОСОБА_2 відсутня, наявна переплата в сумі 383 грн.
Згідно з висновком фахівця, наданого 10 жовтня 2024 року на підставі усного звернення адвоката Радібової І.О., яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , щодо можливості спілкування біологічного батька з малолітньою донькою, яка фактично не знала його як батька та можливі психологічні та ментальні наслідки для дитини, за поточних умов, зважаючи на актуальні обставини психологічного розвитку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою збереження її психологічного й ментального здоров`я та забезпечення права на свободу вибору форм і способів міжособистісної взаємодії з іншими людьми, рекомендовано дозволити її спілкування з біологічним батьком ОСОБА_2 .
Згідно з висновком комісії з питань захисту прав дитини Лановецької міської ради від 01 листопада 2024 року щодо розгляду заяви про визначення днів та годин спілкування через засоби мобільного зв”язку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області № 287 від 15 листопада 2024 року, комісією відмовлено в задоволенні заяви адвоката Радібової І.О., яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , про визначення днів та годин спілкування з дитиною через засоби мобільного зв”язку.
Як вбачається із змісту висновку, ОСОБА_2 , з 2022 року перебуває за кордоном. Враховуючи психологічну незрілість дитини, її вікові особливості, комісія рекомендувала ОСОБА_2 знайомство, перші зустрічі з малолітньою дочкою ОСОБА_10 провести очно.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права. 
1. Щодо вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 . 
Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції взяв до уваги пояснення представника відповідача - адвоката Радібової І.О., яка зазначала, що ОСОБА_2 не втратив інтересу до дитини, бажає брати участь у її вихованні. Крім цього, висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лановецької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, який затверджено рішенням виконавчого комітету Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області від 21 червня 2024 року №178, суд до уваги не прийняв, оскільки вважав його недостатньо вмотивованим, необгрунтованим, неповним, без урахування характеристики та думки батька дитини, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів виклику ОСОБА_2 на засідання комісії.
З врахуванням наведеного суд зробив висновок, що позивачкою не доведено необхідності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , з огляду на відсутність винної поведінки відповідача та злісного ухилення від батьківських обов`язків.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.
Пунктом 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно із ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, родини, свого народу, своєї Батьківщини, забезпечувати здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Право на виховання дитини є одним із найважливіших батьківських прав. Водночас, це право є і обов`язком.
Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Підстави позбавлення батьків батьківських прав відносно їх дітей передбачені у ч. 1 ст.164 СК України.
Зокрема, згідно п.2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх батьківських обов”язків по вихованню дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено ст. 166 СК України.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Встановлені судом обставини справи, підтверджені належними та достатніми доказами, свідчать про те, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дочки ОСОБА_10 , тривалий час не цікавиться її життям та розвитком.
Та обставина, що при розгляді даної справи у суді він проявляє інтерес до дитини, колегія суддів оцінює критично та зазначає, що такий інтерес обмежений виключно процесуальними діями у справі №602/535/22 та у даній справі, що розглядається апеляційним судом.
Відповідач не вчиняв жодних дій щодо участі у житті дитини поза межами розгляду цих цивільних справ.
Судовим рішенням від 29 березня 2023 року у справі №602/535/22 ОСОБА_2 було попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Проте, спілкування між відповідачем і дочкою ОСОБА_10 не відбувалось, відповідач не вчинив жодних дій для встановлення контакту з дитиною, та не змінив свого ставлення до виховання дитини.
Щомісячна сплата аліментів у розмірі від 600 грн (з березня до серпень 2018 року), а подальшому у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що складало від 779, 50 грн у вересні 2018 року до 1598 грн з січня 2024 року, та відсутність заборгованості з аліментів, не свідчить про належне виконання батьком своїх батьківських обов”язків. 
Дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості, окрім аліментів, потребує постійного піклування, особливої уваги, захисту і допомоги для її благополуччя та гармонійного розвитку.
Викладені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача про те, що окрім сплати аліментів, він також передавав подарунки доньці ОСОБА_10 через своїх батьків, однак мати дитини чинить усілякі перешкоди у спілкуванні доньки з батьком, налаштовує дочку проти батька, колегія суддів оцінює критично, так як у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що мати дитини чи будь-які інші особи чинили перешкоди батьку щодо його участі у вихованні доньки. Відповідач до моменту подачі цього позову не звертався до органів опіки та піклування чи суду із вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, про визначення способів його участі у вихованні дитини.
Таке звернення до органу опіки і піклування було ініційоване відповідачем лише у жовтні 2024 року, під час розгляду даної справи, (яка перебувала у провадженні суду з 29 березня 2024 року), а тому не свідчить про його дійсний інтерес до дитини та намагання брати участь у вихованні дитини поза межами судових процесів. 
Крім цього, про відсутність перешкод у спілкуванні відповідача з донькою ОСОБА_10 свідчить та обставина, що відповідач жодного разу не з”являвся до навчальних закладів (дошкільного закладу та школи), де навчалася ОСОБА_10 і де були відсутні будь-які перешкоди відповідачу для того, щоб зустрітися з донькою, бути присутнім на дитячих святах, що там проводилися, поцікавитись у вихователів та вчителів успіхами та проблемами доньки, не просив педагогів про допомогу у налагодженні контакту з донькою.
Наявна у матеріалах справи фотокопія знімку екрана телефону відповідача з одним смс-повідомленням у телефонному месенджері (а.с.39) не є належним та достатнім доказом, який свідчить про створення позивачкою перешкод відповідачу у спілкуванні з донькою, так як відсутня дата цього повідомлення. Крім цього, зміст повідомлення не свідчить про перешкоди з боку позивачки.
Отже, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки ОСОБА_10 , після попередження судом про необхідність змінити поведінку щодо виховання дитини свідомо своєї поведінки не змінив, що колегія суддів вважає винними діями відповідача, та приходить до висновку, що таку поведінку відповідача змінити у кращий бік неможливо.
З врахуванням наведеного, виходячи з найкращих інтересів дитини, яка потребує постійного піклування про її здоров”я, фізичний, духовний та моральний розвиток, однак відповідач такого піклування свідомо без поважних причин не здійснює, а тому суд приходить до переконання про наявність підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

2. Щодо вимоги про зміну розміру аліментів.
Задовольняючи частково вимогу про збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з майнового становища відповідача, норми законодавства про рівні права і обов`язки батьків щодо утримання дітей, розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).
Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов”язку щодо утримання дитини.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України).
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).
Звертаючись до суду з позовом в частині збільшення розміру аліментів з відповідача на утримання їх спільної дочки, позивачка обґрунтовувала свої вимоги матеріальним становищем відповідача, яке дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі 4500,00 грн щомісячно.
Врахувавши обставини, визначені статтею 182 СК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 4000,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, оскільки на нього, як на батька, покладено однаковий з позивачкою обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, яка проживає разом із матір`ю. Обґрунтовуючи розмір аліментів, суд, оцінивши доводи позовної заяви а також розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку встановив, що майновий стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти у зазначеному розмірі.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності у відповідача постійного місця роботи, нерухомого майна та земельних ділянок, оскільки відповідач є особою працездатного віку, має можливість здійснювати трудову діяльність, не перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний, не є отримувачем державної соціальної допомоги у зв`язку з безробіттям, а відсутність у нього об`єктів нерухомості та земельних ділянок не є безумовним свідченням його неспроможності виконувати обов`язок щодо утримання дитини та сплати аліментів.
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 , не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції та не дають підстав для його скасування чи зміни у частині вирішення позовних вимог щодо розміру аліментів.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 — залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Кушки Олександра Михайловича — задовольнити.
Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 21 березня 2025 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав — скасувати.
Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовну вимогу ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , щодо дочки ОСОБА_3 - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 12 вересня 2025 року.

Головуюча                                                                        Хома М.В.

Судді                                                                                Гірський Б.О.
                                                                               
                                                                               Храпак Н.М.