ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року	Львів	Справа № 460/8423/24 пров. № А/857/404/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Гуляка В.В., Матковської З.М.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року (судді Дуляницька С.М., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Рівне) у справі № 460/8423/24 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-
ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області в якому просить визнати протиправними дії Головного управління ДПС України в Рівненській області щодо визначення за фізичною особою – підприємцем ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску в сумі 4800,76 грн; зобов`язати Головне управління ДПС у Рівненській області здійснити коригування особового рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 шляхом виключення з особового рахунку платника податків недоїмки з єдиного внеску у сумі 3326,76 (три тисячі триста двадцять шість) грн. 76 коп.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління ДПС у Рівненській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що позивачем здійснювалося декларування та сплата єдиного внеску не як громадянином, а як фізичною особою-підприємцем, що перебуває на спрощеній системі оподаткування, то чинне законодавство не передбачає жодного укладання договору про добровільну участь в систем загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подав.
Згідно статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 відповідно до облікових даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС, перебуває на обліку як фізична особа-підприємець в податкових органах з 18.04.2006. є платником єдиного податку.
Позивач отримає пенсію за віком. У реєстрі страхувальників стосовно позивача наявна позначка «ФО-пенсіонер за віком» з 11.02.2011.
Позивач 23.01.2014 подала звіт за 2013 рік про нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування, згідно якого самостійно визначена сума єдиного внеску 4800,76 грн. 
11.03.2024 позивач звернулася до відповідача з заявою про зняття актуального з звіту про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування за 2013 рік, у зв`язку з помилковим поданням.
На вказану заяву позивач отримала відповідь від 02.04.2024, якою позивача повідомлено, що у разі самостійного визначення платником бази нарахування єдиного внеску, сплата єдиного внеску здійснюється на загальних підставах, а отже відсутні підстави для скасування самостійно визначених позивачем зобов`язань у звіті за 2013 рік.
Дотримуючись позиції щодо відсутності в неї обов`язку зі сплати єдиного внеску, незважаючи на самостійно подану звітність, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI, наводиться в редакції, чинній на дату подання звіту позивачем), єдиний внесок на  загальнообов`язкове  державне  соціальне страхування  (далі  - єдиний  внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного  соціального  страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення  захисту у випадках, передбачених  законодавством, прав  застрахованих  осіб та членів їхніх сімей на отримання  страхових  виплат  (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні  особи - підприємці,  в тому числі ті,  які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім`ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску,  встановленої цим Законом.  При цьому сума єдиного внеску  не  може  бути  меншою  за  розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.
Згідно частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до 2.14 розділу ІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затв. Наказом Міністерства доходів і зборів України 09.09.2013  № 454 та зареєстр. в Міністерстві юстиції України 20 вересня 2013 р. за № 1628/24160 (що був чинним на дату подання позивачем звіту, далі – Порядок № 454), фізичні особи- підприємці зобов`язані подавати звіт незалежно від того, чи ведуть вони підприємницьку діяльність, крім фізичних осіб - підприємців, зазначених у пункті 3.3 розділу III цього Порядку.
Пунктом 3.3 розділу ІІІ Порядку № 454 передбачено, що фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.
Звіт зазначеними особами не подається.
Зазначені особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їхньої добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до статті 10 Закону № 2464-VI (в редакції станом на дату подання звіту позивачем), платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є, зокрема, особи, зазначені у пунктах 4 та 5  частини  першої  статті 4 цього Закону, - на загальнообов`язкове  державне  соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, та/або від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,  які  спричинили  втрату працездатності.
Особи,  зазначені  в  частині  першій цієї статті,  беруть добровільну  участь  у  системі  загальнообов`язкового  державного соціального  страхування  протягом строку,  визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов`язкового  державного соціального страхування, але не менше одного року. 
Особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до органу  доходів  і  зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну  політику,  за  погодженням  з  Пенсійним  фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Орган доходів і зборів, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового  державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати  від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості.
З  особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви   укладається договір  про  добровільну  участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом  виконавчої влади,  що  забезпечує формування та реалізує державну податкову  і  митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У договорі про добровільну участь зазначаються: назва документа; відомості про  особу, які  вносяться  до  системи персоніфікованого обліку (частина третя статті 20 цього Закону); вид (види) загальнообов`язкового державного соціального страхування, в якому особа братиме участь; строк дії договору; порядок сплати  єдиного  внеску  та  рахунки,  на які він має сплачуватися; умови набуття застрахованою особою права на виплати за загальнообов`язковим  державним соціальним страхуванням відповідно до закону; умови розірвання договору; права та  обов`язки  сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін або передбачені типовим договором про  добровільну участь, що не суперечать законодавству про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
Договір про  добровільну  участь  набирає чинності з дня його підписання. 
Добровільна сплата єдиного внеску здійснюється за умови укладення особою з органом доходів і зборів договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного страхування.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що між позивачем і відповідачем не укладався договір про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування; а позивач в силу вимог частини четвертої статті 4 Закону України №2464-VI звільнений від сплати внеску, оскільки отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 від 17.08.2011.
Помилкова ж подача позивачем звіту не свідчить та не може свідчити про добровільну участь позивача у системі страхування.
Подання позивачем звіту не є самостійним визначенням грошових зобов`язань у розумінні пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, відповідно, ці суми неможливо ототожнити з узгодженими грошовими зобов`язаннями, а тому несплата сум, зазначених у них, не свідчить про виникнення боргу.
За фактом подання звітів з ЄСВ не виникає обов`язок здійснювати його сплату, відповідно, несплата цих сум не призводить до виникнення недоїмки.
Довід відповідача стосовно того, що позивач самостійно визначив базу нарахування єдиного внеску подавши звіт, а тому ці задекларовані у звіті суми коштів з єдиного внеску обов`язково підлягають сплаті на загальних підставах, суд не приймає, оскільки подання позивачем «Звіту нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування» не свідчить про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та не створює для пенсіонера жодних обов`язків перед фіскальним органом. Добровільна участь у сплаті єдиного внеску підтверджується не шляхом подання звітності, а шляхом укладення договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та сплати коштів.
Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у справах №806/1503/16 від 04 вересня 2019 року, № 806/2169/16 від 05 листопада 2018 року та № 240/4809/1 від 11 лютого 2020 року.
Стосовно вимоги позивача про зобов`язання Головного управління ДПС у Рівненській області вчинити дії для проведення коригування даних (показників) інтегрованої картки позивача шляхом виключення суми єдиного соціального внеску суд зазначає наступне.
Правила ведення в податкових органах оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) визначені Порядком ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5 (далі - Порядок №5).
Згідно підрозділу 2 Розділу І Порядку №5, інформаційна система - інтегрований комплекс процесів, компонентів та засобів апаратного і програмного забезпечення для виконання цільової функції.
Пунктом 1 підрозділу 1 Розділу ІІ Порядку №5 передбачено, що з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються інтегрована картка платника (далі - ІКП) за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.
ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.
Облік платежів ведеться в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.
Інформаційна система після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.
Облікові показники, які відображаються в ІКП, залежать від форми обліку, яка передбачена умовами адміністрування відповідного платежу, що відкриваються для юридичних та фізичних осіб (далі - Перелік форм ІКП).
Відображення в інформаційній системі показників за результатами адміністративного та/або судового оскарження рішень податкових органів визначені Розділом VII Порядку.
Згідно підпункту 2 пункту 3 цього Розділу у разі судового провадження - керівник підрозділу судового оскарження (або особа, яка виконує його обов`язки) після отримання ухвали про відкриття провадження у справі за позовом платника чи після отримання матеріалів від відповідного структурного підрозділу податкового органу для підготовки позовної заяви призначає відповідальним за супровід цієї судової справи у суді працівника підрозділу судового оскарження.
Уповноважена особа не пізніше наступного робочого дня, що настає за днем отримання первинних документів, а для документів, що готуються територіальним органом ДПС,- наступного робочого дня після направлення позову до суду підрозділом судового оскарження, здійснює їх реєстрацію в інформаційній системі, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, та вносить первинні показники документів, визначені у підрозділі 2 розділу VII цього Порядку.
Разом з тим, сума позову, яка відображена у рішенні суду про визнання недійсними податкового повідомлення-рішення / рішення / вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску, та відповідає сумі податкового повідомлення-рішення / рішення / вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску заноситься юристом до інформаційної системи, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження.
Інформація, яка відображена у рішенні суду про оскарження частини суми податкового повідомлення-рішення/рішення/вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску, заноситься юристом до інформаційної системи, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження.
Відтак, відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати єдиного внеску створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. 
Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 19.02.2019 справа №825/999/17, від 26.02.2019 справа №805/4374/15-а, від 30.11.2021 справа №300/3157/20.
Не приведення контролюючим органом у відповідність облікових даних в інтегрованій картці платника з урахуванням відсутності підстав для нарахування єдиного внеску позивачу призведе до порушення прав та інтересів останнього, а саме до безпідставного обліку в інтегрованій картці недоїмки зі сплати єдиного внеску.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та враховуючи безпідставне включення до інтегрованої картки платника інформації про наявність боргу зі сплати єдиного внеску, вимога щодо здійснення коригування особового рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 шляхом виключення з особового рахунку платника податків недоїмки з єдиного внеску у сумі 3326,76 грн. належить до задоволення. Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах “Проніна проти України” (пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області – залишити без задоволення.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року у справі №460/8423/24 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Ільчишин 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено  10.10.25