П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 505/440/25	

Головуючий І інстанції: Ващук О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2025 року (м.Подільськ, дата складання повного тексту рішення - 28.04.2024р.) у справі    за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанов про накладення адміністративних стягнень, -
В С Т А Н О В И В:
03.02.2025р. ОСОБА_1 звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області із адміністративним позовом до Укртрансбезпеки, в якому просив суд скасувати постанови серії АА №00022259 від 03.09.2024р. та постанову серії АА №00022604 від 12.09.2024р., а також закрити справу про адміністративне правопорушення стосовно нього.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що посадовими особами Укртрансбезпеки 03.09.2024р. та 12.09.2024р. було прийнято спірні постанови серії АА №00022259 та №00022604 щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП, якою накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі - 8500 грн. Разом із тим, позивач не згоден із вищевказаними рішеннями, вважає їх протиправними, незаконним, і такими, що підлягають скасуванню, оскільки він не вчиняв вказані вище адміністративні правопорушення, а відповідачем, при їх винесенні, всупереч вимогам законодавства, не з`ясовано належним чином чи було вчинено адміністративне правопорушення, та чи наявна вина у вчиненні відповідних правопорушень.
Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15 березня 2024 року (ухвалене в порядку спрощеного провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено. Скасовано постанови по справі       про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване    в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА №00022259 від 03.09.2024р. та серії АА №00022604 від 12.09.2024р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач 05.05.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного судового рішення, порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15.03.2024р. і прийняти нове, яким у задоволенні даного позову - відмовити.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Укртрансбезпеки і призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
24.06.2025р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечував стосовно її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
26.06.2024р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Відповідно до ст.ст.268,286 та ст.311 КАС України, за відсутності клопотань належним чином повідомлених сторін про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (доказами).
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
Позивач - ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «DAF FT 95 XF430», реєстраційний номерний знак: « НОМЕР_1 », тип: вантажний сідловий тягач, маса: 7135 кг. Також, він є власником спеціалізованого напівпричепа - спеціалізованого н/пр-контейнеровоза-Е «KOTSCHENREUTHER SPC-324», реєстраційний номерний знак: НОМЕР_2 , маса без навантаження: 8200 кг, повна маса 35000 кг.
З матеріалів фотофіксації вчиненого правопорушення вбачається, що на ділянці автодороги М-30, км 949 + 608 (М-04, км. 186 + 337), Дніпропетровська область, 30.08.2024р. об 11:40 год. було зафіксовано автомобіль реєстраційний номер « НОМЕР_1 » з порушенням нормативних параметрів, а саме тип порушення перевантаження, вага/габарит якого - 48,35. 
У відповідності до постанови у справі про адміністративне правопорушення від 03.09.2024р. серії АА №00022259, старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту держаного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті було встановлено, що 30.08.2024р. об 11:40 год. по автодорозі М-30, км 949 + 608 (М-04, км. 186 + 337), Дніпропетровська область, автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному у транспорті було зафіксовано транспортний засіб: «DAF FT 95 XF430» реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », що належить ОСОБА_1 . Так, відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених п.22.5 ПДР України загальної маси транспортного засобу перевищено на 8,788% (3,515 т) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 т. 
Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн. 
Окрім цього, з матеріалів фотофіксації правопорушення вбачається, що на ділянці автодороги М-30, км 949 + 608 (М-04, км. 186 + 337), Дніпропетровська область, 12.09.2024р. об 14:18 год. було зафіксовано автомобіль реєстраційний номер « НОМЕР_1 » з порушенням нормативних параметрів, тип порушення перевантаження, вага/габарит якого - 48,25. 
У відповідності до постанови у справі про адміністративне правопорушення від 12.09.2024р. серії АА №00022604, головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту держаного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті було встановлено, що 12.09.2024р. об 14:18 год. по автодорозі М-30, км 949 + 608 (М-04, км. 186 + 337), Дніпропетровська область, автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному у транспорті було зафіксовано транспортний засіб: «DAF FT 95 XF430» реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », що належить ОСОБА_1 . Так, відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених п.22.5 ПДР України загальної маси транспортного засобу перевищено на 8,563% (3,425 т) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 т. 
Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн.
Технічний засіб, яким здійснено фіксацію вказаних порушень - «WIM 20, WAGA-WIN35, зав. №7», серія та номер свідоцтва про повірку технічного засобу №04/4445; 1627; 1626, строк дії до 22.11.2024р.
Відповідність вагового обладнання установленим стандартам підтверджена свідоцтвами про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки.
Не погоджуючись із правомірністю винесення зазначених вище постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів фотофіксації та наявності складу адміністративного правопорушення у діях позивача, та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП постановами серії АА №00022259 від 03.09.2024р. та серії АА №00022604 від 12.09.2024р., дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог та, як наслідок, скасування даних постанов.
Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, частково не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції та вважає їх частково необґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. №3353-ХІІ, встановлюють «Правила дорожнього руху» (затв. постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306 із змінами та доповненнями).
У силу положень ч.5 ст.14 Закону №3353-ХІІ, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За змістом п.п.1.3,1.9 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
За визначенням ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною 2 ст.132-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними, а також великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.
Порушення даної норми, тягне за собою накладення штрафу в розмірі: 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.
Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України (ст.246 КУпАП).
У той же час, ст.7 КУпАП передбачено те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами та посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. 
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови,           а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів та зміцнення законності.
Положеннями ст.280 КУпАП закріплено «обов`язок» посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Доказами ж в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів      та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст.251 КУпАП).
Як вбачається зі змісту ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе виключно за наявності події адміністративного правопорушення та вини цієї особи у його вчиненні, яка, у свою чергу, підтверджена належними, достатніми доказами, на підставі своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи. 
При цьому, виходячи з закріпленого в ч.4 ст.129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги особи в суді покладається саме на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.
Згідно з ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Належними є докази, які містять інформацію відносно предмета доказування. Предметом же доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду певної справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
У відповідності до ч.2 ст.279-5 КУпАП, у разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у ч.1 ст.14-3 цього Кодексу, або ж вантажовідправника.
Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачене ст.132-2 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у     тому числі в автоматичному режимі, може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Так, матеріалами справи підтверджується, що підставою для прийняття оскаржуваних постанов    від 03.09.2024р. серії АА №00022259 та від 12.09.2024р. серії АА №00022604 стало перевищення водієм ОСОБА_1 нормативних параметрів, зазначених у п.22.5 ПДР України, а саме: перевищення загальної маси транспортних засобів на 8,788% (3,515 т), 8,563% (3,425 т) відповідно, при дозволеній максимальній фактичній масі 40 т, що, у свою чергу, є вчиненням позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП.
Саме такий склад правопорушення зазначено у спірних постановах про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та саме за це до нього було застосовано штрафні санкції, що передбачені ч.2 ст.132-1 КУпАП.
Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вказує, що за приписами ч.12 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001р. №2344-III, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
У відповідності до п.1.5 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», наземними транспортними засобами вважаються пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.
Як передбачено у ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005р. №2862-IV, рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, установлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
При цьому, п.3 «Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001р. №30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або ж осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у п.22.5 ПДР України.
Згідно з п.22.5 ПДР України, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси для комбінованих транспортних засобів: двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40 т (для автомобільних доріг державного значення), 24 т (для автомобільних доріг місцевого значення); трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом 40 т (для автомобільних доріг державного значення), 24 т (для автомобільних доріг місцевого значення); двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 42 т (для автомобільних доріг державного значення), 24 т (для автомобільних доріг місцевого значення); трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 44 т (для автомобільних доріг державного значення), 24 т (для автомобільних доріг місцевого значення).
Так, відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм               під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами передбачено ч.2 ст.132-1 КУпАП, санкція якої передбачає накладення штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно.
Підставою для звільнення від відповідальності, визначеної ч.2 цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.
Отже, участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у п.22.5 ПДР України, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративна відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.
Стаття 1 Закону №2344-III установлює, що транспортний засіб спеціалізованого призначення - це транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, осіб з інвалідністю, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).
Напівпричіпом є причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра маси транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.
У розумінні ст.1 «Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» (затв. наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997р. №363), сідельний тягач - це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.
Відповідно до п.1.10 ПДР України, причіп - це транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортного засобу належать напівпричепи і причепи-розпуски.
Транспортним засобом є пристрій, призначений для перевезення людей та (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Вантажним автомобілем є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.
Автопоїзд (транспортний состав) - це механічний транспортний засіб, що з`єднаний з одним або кількома причепами за допомогою зчіпного пристрою, а експлуатацією транспортного состава є транспортування тягачем причепа згідно із інструкцією відносно його використання (відповідність причепа тягачу, наявність страхового з`єднання, єдиної системи сигналізації, освітлення тощо).
При цьому, сідельний тягач в поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд та являються транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів, відтак, відносяться до категорії вантажних автомобілів.
Наведене кореспондується із п.2.13 ПДР України, відповідно до якого транспортний засіб для перевезення вантажів складається з тягача відповідної категорії та причепу.
Так, як встановлено колегією суддів з матеріалів справи, позивач є власником транспортного засобу «DAF FT 95 XF430» реєстраційний номерний знак: « НОМЕР_1 », який за типом віднесений до «вантажних сідлових тягачів».
Також, позивач є власником напівпричепа марки «KOTSCHENREUTHER» (реєстраційний номер « НОМЕР_2 »), який за типом віднесений до: «спеціалізованого напівпричепа» - спеціалізованого н/пр-контейнеровоза-Е з переобладнанням платформи у 2019р.
Як вбачається зі змісту спірної постанови від 03.09.2024р. серії АА №00022259, кількість вісей транспортного засобу - 6 шт. (спарені колеса - 3 вісь), навантаження на вісь 1 - 6750 кг, 2 - 3900 кг, 3 - 12150 кг, 4 - 8500 кг, 5 - 8250 кг; 6 - 8800 кг, загальна маса склала - 48350 кг. Тобто, загальна маса транспортного засобу - 48350 кг перевищує дозволену - 40 тон, що становить 8,788%.
Зазначене також підтверджується інформаційною карткою габаритно-вагового контролю до постанови від 03.09.2024р. серії АА №00022259.
При цьому, розрахунок перевищення вагових параметрів здійснено відповідачем наступним чином: % перевищення = ((48350 кг - 40000 кг - 10% х 48350 кг)/40000кг) х 100% = 8,788% 
Таким чином, вірно встановлено перенавантаження 3,515 кг, що становить 8,788%.
Відповідно до постанови від 12.09.2024р. серії АА №00022604, кількість вісей транспортного засобу - 6 шт. (спарені колеса - 3 вісь), навантаження на вісь 1 - 7050 кг, 2 - 4650 кг, 3 - 12600 кг, 4 - 8000 кг, 5 - 7900 кг; 6 - 8050 кг, загальна маса склала - 48250 кг. Як наслідок, маса транспортного засобу - 48250 кг значно перевищує дозволену - 40 тон, що становить 8,563%.
Зазначене також підтверджується інформаційною карткою габаритно-вагового контролю до постанови від 12.09.2024р. серії АА №00022604.
При цьому, розрахунок перевищення вагових параметрів здійснено відповідачем наступним чином: % перевищення = ((48250 кг - 40000 кг - 10% х 48250 кг)/40000кг) х 100% = 8,563% 
Відповідно, відповідачем вірно встановлено перенавантаження транспортного засобу позивача 3,425 кг, що становить 8,563%.
Проте, слід зазначити, що матеріали даної справи не містять жодних доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 дозволу на рух транспортного засобу автомобільними дорогами України із перевищенням допустимих вагових параметрів або внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів.
Разом із цим, апеляційний суд зазначає про те, що в межах спірних правовідносин «напівпричіп» марки «KOTSCHENREUTHER» (реєстраційний номер « НОМЕР_2 »), не використовувався позивачем як «контейнеровоз», оскільки перевезення вантажу не здійснювалось у контейнері.
Судова колегія звертає увагу на те, що ОСОБА_1 на площадку для перевезення контейнерів установлено кузов із переобладнаного контейнеру (зрізано його верхню частину) з метою збільшення ваги перевезення вантажу.
На переконання суду, згадана зміна функціонального призначення контейнеровоза не надає позивачу можливості збільшити норматив навантаження транспортного засобу.
Окрім того, у Правилах №363, дано визначення н/причеп-контейнеровоз - транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій - контейнерів.
При цьому, означеними вище Правилами наведено визначення: вантажний контейнер - це одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб.м і більше).
Відповідно до пп.17.1-17.5 Правил №363, універсальні автомобільні контейнери призначені для перевезення дрібних партій вантажів без тари, у первинній або у полегшеній тарі.
В цих контейнерах перевозяться продовольчі і промислові товари широкого споживання, продукція виробничо-технічного призначення, сільськогосподарські продукти і домашні речі громадян.
Забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. Окремі вантажні місця, які подаються для перевезення в контейнері, мають бути масою не більше 80 кг.
Спеціальні контейнери належать вантажовідправникам, вантажоодержувачам і призначаються для перевезення автомобільним транспортом певних видів вантажів, які потребують додержання особливих умов під час транспортування.
Універсальні автомобільні контейнери, які належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб. м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.
При цьому, номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера. Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. Разом з цим, обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб. м).
Відповідно до вимог п.17.15 Правил №363, після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 Правил навісити бірку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача.
Згідно з законодавством забороняється перевезення вантажів у контейнерах, що завантажені з порушенням Міжнародної конвенції щодо безпечних контейнерів.
Як слідує з фотознімків доданих до спірних постанов, які надані відповідачем до суду першої інстанції, та додатково були досліджені в межах апеляційного провадження, вказаний у постанові сідельний тягач з напівпричепом перевозив предмет з ознаками контейнеру, до конструкції якого внесено зміни - зрізано його верхню частину. 
Водночас, вказаний предмет не містив маркування та пломбування.
При цьому, позивачем до матеріалів даної справи не долучено належних доказів, що під час проведення габаритно-вагового контролю транспортних засобів, які йому належать, здійснювалися безпечні вантажні перевезення в контейнері згідно із їх призначенням. 
За наведених вище обставин, перевезення позивачем вантажу не є контейнерним перевезенням в розумінні положень чинного законодавства України.
При цьому, ході розгляду цієї справи позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження позиції про те, що ним здійснювались вантажні перевезення змінним кузовом.
У цьому контексті, колегія суддів зауважує, що позивач здійснював вантажне перевезення, яке не є контейнерним перевезенням, в розумінні положень чинного законодавства України, а також не є перевезенням змінного кузову.
З огляду на визначені в оскаржуваних постановах зафіксовані параметри транспортного засобу, з-поміж іншого, кількість вісей - 6, а також дані свідоцтва про реєстрацію напівпричепу, у спірному випадку був зафіксований транспортний засіб - трьохвісний автомобіль (тягач) з напівпричепом, а відтак, максимально допустиме навантаження для транспортних засобів позивача відповідно до п.22.5 ПДР України становить - 40 тон.
Відповідно, з огляду на той факт, що транспортний засіб, вказаний в оскаржуваних постановах, не здійснював контейнерні перевезення, не перевозив змінний кузов, а фактична загальна маса транспортного засобу є більшою за гранично допустиму масу, визначену у п.22.5 ПДР України, колегія суддів доходить висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП. За таких умов, оскаржувані ОСОБА_1 постанови були винесені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені КУпАП, обґрунтовано, тобто із урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, а тому підстави для їх скасування - відсутні.
У той же час, слід звернути увагу, що ч.4 ст.9 КАС України зобов`язує суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування доказів, яких, на думку суду, не вистачає для з`ясування всіх обставин, що розглядається.
Однак, суд 1-ї інстанції вищевказаних процесуальних вимог не дотримався та, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними та скасування вказаних постанов, формально послався на відсутність належних та допустимих наявності складу адміністративного правопорушення у діях позивача, та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП.
Отже, доводи апеляційної скарги відповідача є суттєвими та свідчать про невідповідність висновків суду 1-ї інстанції обставинам справи та невірне застосування ним норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. 
Однак, варто звернути увагу на те, що твердження позивача щодо порушення його прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та лише суб`єктивній думці останнього.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, у відповідності до п.п.1,3,4 ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне частково скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. 
Керуючись ст.ст.286,308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - задовольнити.
Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23 квітня 2025 року - скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлено: 09.09.2025р.

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                                           Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                                       М.П. Коваль  

                                                                                                                              В.О. Скрипченко