ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9176/24  Номер провадження 22-ц/814/2793/25	Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючий суддя: Триголов В.М.
Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.
Секретар:Горбун К.О.
Розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 06 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє  ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі 121 389, 49 грн., з яких 113 250 грн. – основний борг, 5 650 грн. 86 коп. – інфляційне збільшення, 2 488 грн. 63 коп. – 3 % річних, а також витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. та судового збору.
Позов обґрунтовано тим, що 28.10.2023 року ОСОБА_2 надала ОСОБА_1 в борг грошові кошти у розмірі 113 250 грн., і відповідач взяла на себе зобов`язання повернути позивачу отримані кошти у строк до 28.11.2023 року. На підтвердження факту укладення договору позики в усній формі, передачі та отримання грошових коштів, на підтвердження зобов`язань з повернення грошових коштів відповідачем з власним підписом складено Розписку про отримання суми позики від 28.10.2023 року. Оригінал розписки зберігається у позивача. З розписки слідує, що відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 113 250 грн. у позику та зобов`язався цю суму повернути позивачу у строк до 28.11.2023 року. Зобов`язання відповідача щодо повернення коштів у встановлений строк не виконано. У досудовому порядку врегулювати спір не виявилося можливим, відповідач ігнорувала телефонні дзвінки позивачки та повідомлення. У зв`язку із неповернення грошових коштів у сумі 113 250 грн. по 28.11.2023 року, за період з 29.11.2023 року по 22.08.2024 року нараховано інфляційне збільшення у сумі 5 650 грн. 86 коп., а також 3 % річних у сумі 2 488, 63 грн.. Всього з відповідача підлягає стягненню борг у сумі 121 389, 49 грн. З цих підстав, змушена звернутися до суду з позовом.
Заочним рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 06 березня 2025 року позовну заяву  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє  ОСОБА_3 , до ОСОБА_4  про стягнення коштів – задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_4  на користь  ОСОБА_2  грошові кошти у розмірі 121 389, 49 грн., з яких 113 250 грн. – основний борг, 5 650 грн. 86 коп. – інфляційне збільшення, 2 488 грн. 63 коп. – 3 % річних, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. та судовий збір у сумі 1213, 89 грн., а всього 137 603, 38 грн.
В апеляційному порядку рішення оскаржила відповідач ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим, що відповідач не була повідомлена про розгляд справи, тому була позбавлена можливості надати суду докази та навести свої заперечення проти позовних вимог позивача, чим в результаті було порушено її право на справедливий судовий розгляд.
Скаржник стверджує, що Розписка від 28.10.2023 року (яка є в матеріалах справи), написана не нею і нею не підписувалась.Проте вона підтверджує, що по усній домовленості дійсно позичала у позивача суму 113 250 грн., але без написання розписки та будь-яких конкретних узгоджених строків повернення. Тобто, була домовленість повернути лише суму в розмірі 113 250 грн. в готівковій, або безготівковій формі протягом найближчих 2 років. 
Відповідач стверджує , що повертала кошти на рахунки особисто позивача, або зазначені нею рахунки під час листування з нею в соціальних мережах (скріншоти нашого листування в Інстаграм та Телеграм додаються). Всього, було перераховано (повернуто) у безготівковій формі на рахунки особисто позивача, або зазначені нею рахунки 35 650 грн. (дублікати чеків про перерахунок коштів позивачу – додаток 2 до апеляційної скарги). Окрім того , у готівковій формі протягом 2023 - 2024 років було повернуто особисто позивачу загальну суму в розмірі 44 900 грн. На даний час, сума яку апелянт не повернула становить 32 700 грн, що підтверджується самим позивачем під час листування 26 травня 2024 року в соціальній мережі Інстаграм. Зазначені факти не були враховані під час заочного розгляду справи, хоча вони значно зменшують предмет позову, а відтак впливають і на обрахунок розміру заборгованості, інфляційне збільшення та 3 % річних.
Зважаючи на викладене  ОСОБА_1 просить скасувати рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 06 березня 2025 року, та постановити нове яким задовольнити позовні вимоги частково в сумі 32 700 грн.
З матеріалів справи встановлено, що 28.10.2023 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 113 250 грн., які зобов`язувалася повернути 28.11.2023 року. Вказаний факт підтверджується оригіналом розписки від 28.10.2023 року (а.с.59).
Згідно наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних щодо заборгованості по розписці у розмірі 113 250 грн., за період з грудня 2023 року по липень 2024 року включно:
інфляційні втрати становлять 5 650, 86 грн. ((100,70:100)х(100,40:100)х(100,30:100)х(100,50:100)х(100,20:100)х(100,60:100)х
(102,20:100)х(100,00:100)=1,04989720); 113 250 грн. х 1,04989720 -113 250 грн. = 5 650, 86 грн.;
       3 % річних становлять 2 488, 63 грн. ( з 29.11.2023 по 31.12.2023 – 33 дні; 113 250, 00 х 3 % х33:365:100 = 307, 17 грн.; з 01.01.2024 по 22.08.2024 – 235 днів; 113 250, 00 х 3 % х235:366:100 = 2 181, 45 грн.).
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взятих на себе договірних зобов`язань не виконала, позичених коштів у домовлений строк не повернула, відтак заявлені позивачем суми підлягають стягненню з відповідача.
Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.
Так, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною другою ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України, за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
У постанові Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 161/11436/21 (провадження № 61-625св22) зроблено висновок, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Зміст наведених норм у сукупності свідчить про те, що прийняття виконання позикового зобов`язання підлягає документальному оформленню та має підтверджуватися відповідною розпискою позикодавця про одержання суми погашення боргу за позикою або розпискою про неможливість повернути борговий документ При цьому, відповідна розписка видається кредитором на вимогу боржника та залишається у боржника.
Вказуючи в апеляційній скарзі про повернення позивачеві грошових коштів за борговою розпискою у сумі 80 550 грн , ОСОБА_1 не надала будь-яких доказів повернення сум позики за борговою розпискою від 28.10.2023 ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.
З трьох долучених відповідачем до апеляційної скарги чеків вбачається перерахування скаржником коштів позивачу , проте призначення платежу відсутнє . Окрім того, вказані докази не були долучені до заяви про перегляд заочного рішення , оскільки датуються травнем 2025 року та в силу вимог ч.3 ст.367 ЦПК докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Вищезазначені три сплати заборгованості відбулись вже після винесення рішення судом першої інстанції, таким чином не можливо стверджувати, що на момент ухвалення рішення Октябрським районним судом міста Полтави та його перегляду , тобто на 06 березня 2025 року судом їх не було враховано.
Боргова розписка від 28 жовтня 2023 року не містить ніяких відміток про повернення грошових сум боргу, вказаного у ній. Незважаючи на твердження скаржника про те, що вказана розписка написана та підписана не нею , остання клопотань про призначення почеркознавчої експертизи не заявляла. Більше того, як в заяві про перегляд заочного рішення так і у апеляційній скарзі вказувала , що кошти у сумі 113 250 дійсно отримувала у борг від ОСОБА_2 .
З вище викладеного слідує, що суд першої інстанції правильно визначився із наявністю підстав для задоволення позову та стягнення на користь позивача суми боргу, вказаного у розписці, наданій ОСОБА_2 ..
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання , на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Зміст розписки , що не оскаржена відповідачем вказує на ту обставину, що відповідач отримала від ОСОБА_2 грошові кошти, які зобов`язувалася повернути до 28 лисопада 2023 року. Отже, факт отримання грошових коштів з умовою їх повернення у погоджений сторонами строк свідчить про те, що між ними виникли правовідносини, які пов`язані з договором позики.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України, та в сумах визначених позивачем , адже відповідачем не доведено повного чи часткового повернення суми позики, що могло б зумовити зменшення сум визначених законодавством як відповідальність особи за невиконання зобов`язання.
Доводи апеляційної скарги про те, що  ОСОБА_1 була неналежним чином повідомлена про розгляд справи, оскільки поштове відправлення повернулось на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою», колегією суддів не приймаються до уваги з наступних підстав.
У пункті 91-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.
Працівником ПАТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено її підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля, що свідчить про додержання вимог пункту 91-1 Правил, тому суд першої інстанції враховував причину повернення до суду судової повістки.
За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.
Таким чином, ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про розгляд справи.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. 
Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Заочне рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 06 березня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов        

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов