ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 309/3292/23
провадження № 51 - 1713 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
засудженого                                                          ОСОБА_6 ,
його захисника                                                     адвоката ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене
до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023071050000245
від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велятино Хустського району Закарпатської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
раніше не судимого,
за ст. 115 ч. 1 КК України,
за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 29 квітня 2024 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 29 квітня 2024 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 115 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто на її користь
з ОСОБА_6 105 795 грн та 400 000 грн у рахунок відшкодування матеріальної
і моральної шкоди відповідно.
Прийнято рішення щодо речових доказів, процесуальних витрат і заходів забезпечення кримінального провадження.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.
ІНФОРМАЦІЯ_2 року близько 19 години 00 хвилин ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння на подвір`ї домогосподарства АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин, умисно,
з метою заподіяння смерті, наніс удар лезом і удар обухом сокири відповідно
в голову та обличчя ОСОБА_9 , спричинивши тілесні ушкодження, від яких останній помер.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишено
без задоволення, а вирок Хустського районного суду Закарпатської області
від 29 квітня 2024 року щодо ОСОБА_6  - без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вищезазначені судові рішення та призначити новий розгляд
у суді першої інстанції.
Зазначає, що кваліфікація дій ОСОБА_6 є неправильною, оскільки він не мав наміру убивати ОСОБА_9 , а, перебуваючи у стресовому стані після перенесеної хірургічної операції, захищався від неправомірних дій ОСОБА_9 - нападу
з металевою палицею. Однак суди не врахували показань ОСОБА_6 , медичну документацію на підтвердження факту проведеної йому операції, безпідставно зазначили, що він неодружений, а також те, що ОСОБА_9 був його зятем. Крім того, у вироку вказано про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_10 , хоча потерпілою у кримінальному провадженні є ОСОБА_8 , а в ухвалі апеляційного суду зазначено про вину невідомої особи - ОСОБА_11 .
Також вказує, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив стороні захисту в задоволенні клопотання про дослідження доказу - запису камери відеоспостереження з будинку АДРЕСА_2 та залишив поза увагою доводи апеляційної скарги про безпідставне накладення місцевим судом арешту
на земельні ділянки, які перебувають у спільній сумісній власності подружжя
ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , на одній з яких розташовано будинок, де зареєстровано подружжя ОСОБА_13 , їхній син та дочка з неповнолітньою дитиною. Вважає, що суди обох інстанції порушили вимоги ст. 370 КПК України.
Заперечень на касаційну скаргу захисника від учасників судового провадження
не надходило.
Учасників судового провадження належним чином повідомлено про час та місце касаційного розгляду, заяв про відкладення касаційного розгляду від учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання, не надійшло.
Позиції учасників судового провадження
Захисник та засуджений у судовому засіданні підтримали касаційну скаргу, вважали
її обґрунтованою та просили задовольнити.
У судовому засіданні прокурор вважав касаційну скаргу необґрунтованою
і просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального
та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94цього Кодексу,
та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України
та на які є посилання у касаційній скарзі, не є відповідно до вимог
ст. 433 ч. 1, ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались зазначених вимог закону.
Суд першої інстанції на підтвердження винуватості  ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України, тобто
в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, послався на такі докази:
-       показання ОСОБА_6 , який визнав вину у вчиненні умисного вбивства
ОСОБА_9 , зазначивши, що наніс йому 2 удари сокирою після конфлікту, коли той вибіг з будинку та ударив його по голові. Також вказав, що вчинив злочин через образливу поведінку ОСОБА_9 у його домогосподарстві;
-       показання потерпілої ОСОБА_8 про те, як вона ІНФОРМАЦІЯ_2 року зі своїм чоловіком ОСОБА_9 перебувала в гостях у своєї матері ОСОБА_14 ,
яка проживала з ОСОБА_6 . В ході вживання спиртних напоїв у останнього з ОСОБА_9 виникла сварка, яка переростала в конфлікт. Згодом ОСОБА_6 вийшов з будинку, невдовзі вийшов ОСОБА_9 , після чого вона почула крик,
а коли вийшла на подвір`я - побачила лежачого на землі ОСОБА_9 
з ушкодженнями голови;
-       показання свідка ОСОБА_14 , співмешканки ОСОБА_6 , про те,
як ІНФОРМАЦІЯ_2 року до них у гості прийшла її донька ОСОБА_8 зі своїм чоловіком - ОСОБА_9 . Через деякий час після застілля вона пішла відпочивати, а згодом забігла донька і повідомила, що ОСОБА_6 сокирою убив її зятя  ОСОБА_9 ;
-       показання свідка ОСОБА_15 про те, як ІНФОРМАЦІЯ_2 року він прийшов до свого дядька ОСОБА_6 , в гостях у якого перебувала донька його співмешканки ОСОБА_8 з чоловіком ОСОБА_9 . Вони спілкувалися, споживали спиртні напої, однак через деякий час між ОСОБА_6 і ОСОБА_9 виникла сварка, а потім бійка на подвір`ї. Свідок розборонив їх, завів ОСОБА_9 у хату, однак згодом той знову вийшов на подвір`я. Коли свідок теж вийшов, то побачив лежачого на землі ОСОБА_9 з травмами голови;
-       протоколи огляду місця події від 18 та 19 квітня 2023 року про виявлення
та вилучення на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 одягу
ОСОБА_6 та металевої палиці, якою він користувався;
-       протокол слідчого експерименту від 22 квітня 2023 року з ОСОБА_6 ,
під час якого він показав та відтворив обставини злочину;
-       висновок судово-медичної експертизи від 19 квітня 2023 року № 55/х
про локалізацію, характер, ступінь тяжкості, механізм утворення виявлених
у  ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Зокрема, рубана рана лобно-тімяної ділянки, ТМО, крововиливи під м`яку мозкову оболонку та в речовину головного мозку виникли внаслідок дії досить гострого та прямолінійного краю предмета - ймовірно, рубаючого (не виключено внаслідок дії леза клинка сокири),
що діяла по механізму удару. ОСОБА_9 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, причиною його смерті стала рубана рана голови з пошкодженням кісток склепіння черепа, субарахноїдального крововиливу, забою та набряку речовини головного мозку;
-       висновки судово-імунологічних експертиз, молекулярно-генетичних експертиз щодо проведених досліджень біологічних зразків, які були виявлені на місці злочину, відібрані у ОСОБА_6 і при досліджені трупа ОСОБА_9 ;
-       протокол медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння від 19 квітня 2023 року № 316 про перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння важкого ступеню;
-       висновок судово-медичної експертизи від 22 квітня 2023 року № 80/х, згідно з яким у ОСОБА_6 виявлені легкі тілесні ушкодження на обличчі та в ділянці грудної клітки, синець правого плеча, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;
-       висновок судово-психіатричної експертизи від 27 квітня 2023 року № 115
про те, що ОСОБА_6 у період інкримінованого діяння та на час проведення експертизи психічним захворюванням не страждав, може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази
в їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов
до обґрунтованого висновку про вчинення  ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення і правильно кваліфікував його дії за ст. 115 ч. 1
КК України. При цьому всім наявним доказам, суд відповідно до вимог КПК України дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Доводи касаційної скарги захисника про неврахування судом першої інстанції того, що ОСОБА_6 не мав наміру убивати ОСОБА_9 , а, перебуваючи у стресовому стані, захищався від неправомірних дій останнього є безпідставними.
Так, у місцевому суді обставини вбивства ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 року на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , які зазначені в обвинувальному акті, ОСОБА_6 визнав у повному обсязі, зазначивши, що після того як ОСОБА_9 наніс йому удари та через образливу поведінку останнього вчинив злочин.  ОСОБА_6 також підтвердив, що був у стані алкогольного сп`яніння, однак відомостей про те, що він перебував у стані сильного душевного хвилювання внаслідок неправомірних дій ОСОБА_9 він не зазначав.
Спростовано наведені вище доводи захисника і дослідженими судом доказами, зокрема висновком судово-психіатричної експертизи від 27 квітня 2023 року № 115, згідно з яким встановлено, що ОСОБА_6 у період інкримінованого діяння психічним захворюванням не страждав та усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними.
Врахував місцевий суд обставини конфлікту між ОСОБА_9 
та ОСОБА_6 , внаслідок якого між ними виникла бійка, наявність у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, стан його здоров`я (перенесення хірургічної операції), і дійшов до висновку, що зазначена обстановка не створила умов для застосування                  ОСОБА_6 сокири і нанесення її гострою частиною (лезом) ударів у життєво важливий орган - голову ОСОБА_9 , внаслідок чого останній помер.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов до правильного висновку
про наявність підстав та необхідність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст. 115 ч. 1
КК України.
Усупереч доводам захисника у вироку відсутні посилання та констатація того,
що ОСОБА_9 був зятем ОСОБА_6 . Натомість із показань у суді першої інстанції свідка ОСОБА_14 вбачається, що ОСОБА_9 був її зятем, про що зазначено
у вироку при викладенні показань свідка.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що вирок суду щодо  ОСОБА_6 належним чином умотивований і відповідає вимогам статей
370, 374 КПКУкраїни.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок місцевого суду, належним чином перевірив його доводи про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність,
які аналогічні доводам касаційної скарги захисника, визнав їх безпідставними, мотивував своє рішення і зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Зокрема апеляційний суд, погодившись з висновками місцевого суду, не встановив підстав для перекваліфікації вчиненого ОСОБА_6 діяння на ст. 116 КК України, зазначивши, що обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього складу злочину є стан сильного душевного хвилювання, який проявляється у вигляді фізіологічного афекту або іншому емоційному стані.
Однак таких обставин у цьому провадженні встановлено не було,
що підтверджується, серед інших доказів, показаннями самого ОСОБА_6 
та вказаним вище висновком судово-психіатричної експертизи від 27 квітня
2023 року №115.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції
дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у кримінальному провадженні, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази й дав їм у сукупності належну оцінку.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим
не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Згідно зі ст. 404 ч. 3 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази,
які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
За змістом цієї норми процесуального закону учасник судового провадження
має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.
Матеріалами справи підтверджено, що обсяг і порядок дослідження доказів відповідно до вимог ст. 349 КПК України був визначений в судовому засіданні
26 вересня 2023 року (т. 1, а.к.п. 103). На стадії закінчення з`ясування обставин
та перевірки їх доказами в засіданні 04 квітня 2024 року учасники судового провадження, зокрема й сторона захисту, не наполягали на дослідженні ряду доказів, у тому числі запису камери відеоспостереження з будинку № 17
на вул. Тичини (т. 2, а.к.п. 217).
З огляду на те, що зазначений доказ був долучений до матеріалів кримінального провадження у суді першої інстанції, тобто про його існування було відомо стороні захисту, питання про необхідність його дослідження з`ясовувалося у судовому засіданні в районному суді, за результатами чого дослідження визнано недоцільним за позиціями учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив захиснику в дослідженні вказаного відеозапису через відсутність для цього підстав, передбачених ст. 404 ч. 3 КПК України.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд апеляційної інстанції розглянув апеляційну скаргу захисника з дотриманням положень ст. 405 КПК України і дійшов правильного висновку, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є обґрунтованим та вмотивованим. При цьому суд апеляційної інстанції
за встановлених у вироку місцевого суду фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_6 
не знайшов. Не вбачає таких підстав за результатом касаційного розгляду, проведеного відповідно до вимог ст. 433 КПК України, і колегія суддів.
За результатом апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції в своїй ухвалі надав обґрунтовані відповіді на доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника,
які є аналогічними доводам його касаційної скарги, навів переконливі аргументи
на їх спростування, зазначив підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та належним чином мотивував своє рішення.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Невірне зазначення у вироку по-батькові потерпілої ОСОБА_8 та зазначення
в мотивувальній частині ухвали апеляційного прізвища іншої особи - ОСОБА_11 , як кожне окремо, так і у сукупності, не вплинуло і не вливає на законність
і обґрунтованість судових рішень щодо  ОСОБА_6 . Такі питання можуть бути вирішені в порядку, передбаченому ст. 379 КПК України.
Доводи захисника про необґрунтоване накладення місцевим судом арешту
на земельні ділянки, внаслідок чого порушені права інших осіб, не є предметом розгляду касаційної інстанції з огляду на положення ст. 425 ч. 1 п. 1 КПК України, відповідно до якого касаційну скаргу мають право подати засуджений, його законний представник чи захисник - у частині, що стосується інтересів засудженого. Повноважень на представництво інших осіб у цьому кримінальному провадженні, окрім ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 не надав.
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів
не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини
 ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого
ст. 115 ч. 1 КК України, та правильність кваліфікації його дій.
Суди першої та апеляційної інстанцій дотрималися вимог статей 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. 
Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог КПК України.
Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. 
У кримінальному провадженні щодо  ОСОБА_6 цей стандарт доведення винуватості дотримано, оскільки за допомогою належних, допустимих
та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і засуджений винний у його вчиненні.
При призначенні  ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, наслідки, відомості про його особу, який раніше не судимий,
характеризується посередньо, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставину,
яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, та призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, який наближений до мінімальної межі санкції ст. 115 ч. 1
КК України.
Апеляційний суд при розгляді кримінального провадження, врахував надану стороною захисту медичну документацію про стан здоров`я ОСОБА_6 ,
не встановивши підстав для пом`якшення призначеного йому покарання. Неправильне зазначення у судових рішеннях анкетних даних ОСОБА_6 , зокрема відомостей про його цивільний стан (неодружений, хоча правильно - одружений), не вплинуло на справедливість призначеного йому покарання.
Отже, покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом і розміром
є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації, є адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання колегія суддів за матеріалами кримінального провадження не вбачає.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами
для зміни чи скасування судових рішень, не виявлено.
За таких обставин, підстав для задоволення касаційної скарги захисника, скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 і призначення нового розгляду в суді першої інстанції колегією суддів не встановлено.
Керуючись статтями 436, 438 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 29 квітня 2024 року
та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року
щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 | ОСОБА_2 | ОСОБА_3