ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2025 року
м. Харків
справа № 2-7904/11
провадження № 22-ц/818/3301/25
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря – Шнайдер Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за скаргою стягувача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександра Валентиновича, боржник ОСОБА_1 за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 грудня 2024 року, під головуванням судді Семіряд І.В.,-
в с т а н о в и в:
У листопаді 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду зі скаргою на дії приватного виконавця. Просить визнати постанову від 11.11.2024 року незаконною, скасувати її у зв`язку з невідповідністю залишку заборгованості, що зазначено у постанові - судовому рішенню.
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 грудня 2024 року скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександра Валентиновича, боржник ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконними дії Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича під час винесення постанови ВП № 73049692 від 11.11.2024 року про повернення виконавчого документа стягувачу. Зобов`язано Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідності з вимогами закону, а саме зазначити залишок нестягнутої заборгованості у доларах США та гривні, як зазначено у виконавчому документі, та зробити аналогічну відмітку на виконавчому документі. В іншій частині скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на дії Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою в задоволенні скарги відмовити.
Посилається на необґрунтованість ухвали суду, порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи. Зазначає, що виконання грошового зобов`язання по вказаному виконавчому документу здійснювалось боржницею у валюті України – у гривні. Крім того рішенням суду від 08.02.2012 року не було зазначено, що вона зобов`язана була сплачувати в доларах США або по курсу, встановленому НБУ на час оплати. Отже твердження стягувача про те, що за основу обрахунку береться прострочена сума саме в доларах США, є безпідставними, оскільки позивач використав своє право на повернення боргу в національній валюті гривні, а тому всі борги за кредитним договором з ухваленням судового рішення трансформувались у єдине зобов`язання в розмірі 123111,93 грн, оскільки ухвалюючи рішення у справі, суд визначив загальну суму до стягнення саме у гривні. Тому повертаючи виконавчий документ та закриваючи виконавче провадження Приватним виконавцем Ярмоленко О.В. правильно визначено суму, яка не була сплачена боржником станом на момент подання заяви стягувачем про повернення виконавчого листа. Крім того зазначає, що вона не отримувала ухвали про відкриття провадження, копію скарги з додатками. Вона, як боржник не була повідомлена належним чином про дату та час судового засідання, а тому не знала і не могла знати про подану скаргу стягувача та її вимоги, про її судовий розгляд та результати розгляду скарги. Виходячи з вищевикладеного вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні скарги в повному обсязі.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи частково скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.02.2012 року визначено стягнення саме у іноземній валюті – доларах США. Згідно п. 1 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню. Пунктом 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень № 512/5 передбачено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою. Згідно ч. 4 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову. Вказуючи залишок нестягненої суми в українській гривні в постанові про повернення стягувачу виконавчого документа приватним виконавцем не враховано валюту зобов`язання, вказану в резолютивній частині рішення та у виконавчому листі № 2-7904/11, згідно якого на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 15444,01 доларів США. Згідно ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Приймаючи до уваги викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги, а саме про зобов`язання Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В. винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідності з вимогами закону, а саме зазначити залишок нестягнутої заборгованості у доларах США та гривні, як зазначено у виконавчому документі, та зробити аналогічну відмітку на виконавчому документі.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Звертаючись до суду зі скаргою, АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що рішенням суду стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 15444,01 доларів США. На виконання рішення видано виконавчий лист. 11.11.2024 року після надходження чергової суми коштів приватним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу також у постанові було зазначено залишок заборгованості 15677,65 грн, сума стягнутої винагороди приватного виконавця 10878,50 грн. Вказаний залишок суми не відповідає дійсній заборгованості, адже у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором повернути позикодавцеві таку суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті. При відкриті виконавчого провадження сума до стягнення становила 15444,01 доларів США, а при винесенні постанови про повернення виконавчого документу повинна складати 12838,38 доларів США, а ніяк не 15677,65 грн. У зв`язку з чим АТ КБ «ПриватБанк» просив визнати постанову від 11.11.2024 року незаконною, скасувати її у зв`язку з невідповідністю залишку заборгованості, що зазначено у постанові.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи наступне.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.02.2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 15444,01 доларів США, що за курсом 7,97 відповідно до службового розпорядження НБУ №205/322 від 26.08.2011 року складає 123 111,93 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1231,12 грн, витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. 
Рішення набрало чинності 20.02.2012 року.
На підставі судового рішення Дзержинським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист.
16.10.2023 року за виконавчим листом відкрито виконавче провадження за №73049692 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приват банк" заборгованості.
З наданої стягувачем виписки за період з 01.01.2000 року по 19.11.2024 року по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 здійснювались погашення заборгованості за виконавчим провадженням, а саме 07.11.2024 року – 72727,30 грн, 01.11.2024 року - 1072,30 грн, 01.10.2024 року - 1072,30 грн, 03.09.2024 року - 1285 грн, 02.08.2024 року - 1276,70 грн, 22.07.2024 року - 30529,70 грн, 28.06.2024 року - 822,10 грн.
11.11.2024 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Х\о Ярмоленка О.В. виконавчий документ №2-7904/11 повернуто стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, припинено чинність арешту коштів боржника, припинено виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, припинено чинність арешту майна боржника. В постанові про повернення приватним виконавцем також зазначено залишок нестягненої суми за виконавчим документом - 15677,65 грн та сума винагороди приватного виконавця - 10878,50 грн.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Статтею 1 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання, зокрема, судових рішень, є сукупністю дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За правилами пункт 1 частини 2 статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» - виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Частинами 3, 4 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.
Згідно ч. 1, 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
За правилами ст. 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом ст. 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
У частині третій статті 533 ЦК України визначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/1265/14-ц сформовано правові висновки, згідно яких, «особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону № 606-XIV. Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.02.2012 року у справі №2-7904-11 визначено суму боргу, яка підлягає стягненню, у доларах США з її відображенням у еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ.
Отже, рішенням суду було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю виконавця.
У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням».
В постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18), Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.
Таким чином, у зв`язку з ухваленням судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована сума саме в іноземній валюті, визначена судовим рішенням, а у боржника існує обов`язок виконати зобов`язання саме в іноземній валюті (доларах США), а не у національній валюті України - гривні.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 686/5863/13-ц (провадження № 61-21099св21), від 06 липня 2022 року у справі № 0538/5438/2012 (провадження № 61-20248св21), від 28 вересня 2022 року у справі № 2-306/11 (провадження № 61-6118св22), від 29 червня 2023 року в справі № 641/6959/20 (провадження № 61-16253св21), від 22 листопада 2023 року в справі № 2-710/11 (провадження № 61-10591св22).
Пунктом 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень № 512/5 передбачено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
Згідно ч. 4 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.
Виходячи з вищевикладеного судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказуючи залишок нестягненої суми в українській гривні в постанові про повернення стягувачу виконавчого документа приватним виконавцем безпідставно не враховано валюту зобов`язання, вказану в резолютивній частині рішення та у виконавчому листі № 2-7904/11, згідно якого на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з боржника ОСОБА_1 стягнуто 15444,01 доларів США
Згідно ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Виходячи з вищевикладеного судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції  щодо наявності підстав для зобов`язання Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В. винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідності з вимогами чинного законодавств із зазначенням залишку нестягнутої заборгованості у доларах США та гривні, як зазначено у виконавчому документі на підставі судового рішення, та зробити аналогічну відмітку на виконавчому документі.
Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_1 належним чином не було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, що позбавило її можливості реалізувати належні їй процесуальні права, є безпідставними, оскільки на а. с. 45-46 наявний конверт та зворотнє повідомлення поштового відділення з позначкою - «відсутній за вказаною адресою», що вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. 
Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Отже, наведені доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними. Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Ухвала суду постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства та фактичних обставин справи.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 грудня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:                                                 О.В. Маміна
Судді:                                                         Н.П. Пилипчук
       О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 01 жовтня 2025 року.