УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/9756/25 Головуючий у 1-й інст. Пилипюк Л. М. 
Категорія 57 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
суддів: Борисюк Р.М., Павицької Т.М.,
за участі секретаря судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №296/9756/25 за матеріалами позовної заяви  ОСОБА_1 до виконавчого комітету Житомирської міської ради про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 05 вересня 2025 року, яка ухвалена під головуванням судді Пилипюк Л.М. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Житомирської міської ради. Просить: прийняти до розгляду позовну заяву про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів; позовну заяву розглядати за правилами цивільного судочинства, врахувавши, що позовні вимоги є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і згідно з частиною третьою ст.19 КАС України такі вимоги не розглядаються адміністративним судом; прийняти обґрунтування 26 випадків порушення законодавства, якими порушено її цивільні права та інтереси; прийняти пояснення стосовно відшкодування моральної шкоди, заподіяної 26 випадками недодержання вимог, встановлених законом, які визивали душевні страждання; прийняти пояснення стосовно розміру моральної шкоди та відшкодувати моральну шкоду за вчинення 26 випадків незаконних рішень, дій чи бездіяльності в сумі 200 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що виконавчий комітет Житомирської міської ради вчинив випадки порушення законодавства, що призвели до вчинення незаконних рішень, дій чи бездіяльності, якими порушені її цивільні права незаконною відмовою мати не заборонені законом цивільні права. Зокрема, у справі №296/5583/21: подання відзиву на позовну заяву від 16 листопада 2021 року, оформленого з порушеннями законодавства; незаконне оформлення довіреності від 05 січня 2021 року №66/41, долученої до відзиву на позовну заяву від 16 листопада 2021 року, яка не відповідає вимогам ст.62 ЦПК України; довіреність від 05 січня 2021 року №66/41 не відповідає вимогам ст.245 ЦК України; незаконна відмова надіслати їй одночасно з відзивом на позовну заяву від 16 листопада 2021 року копію довіреності, що підтверджує повноваження представника та копію витягу з реєстру. В справі №296/1693/20: незаконне подання відзиву на позовну заяву від 20 травня 2020 року, оформлену з порушенням законодавства представником відповідача Дідовець Ю.П. згідно з довіреністю від 21 грудня 2019 року №26/1302; незаконне оформлення довіреності від 21 грудня 2019 року №26/1302, долученої до відзиву на позовну заяву від 20 травня 2020 року, яка не відповідає вимогам ст.62 ЦПК України, так як правочин оформлення довіреності не відповідає статуту; незаконне оформлення довіреності від 21 грудня 2019 року №26/1302, так як довіреність за формою не відповідає вимогам ст.245 ЦК України; незаконна відмова надіслати ОСОБА_1 одночасно з відзивом на позовну заяву від 20 травня 2020 року копію довіреності, що підтверджує повноваження представника; незаконне подання заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву від 09 липня 2020 року, яке оформлено з порушеннями законодавства представником відповідача Дідовець Ю.П. без долучення довіреності, а з записом у запереченні; незаконна відмова надіслати ОСОБА_1 одночасно з запереченнями на відповідь на відзив на позовну заяву від 09 липня 2020 року копію довіреності, що підтверджує повноваження представника; незаконне подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від 21 вересня 2020 року, оформленого з порушенням законодавства представником відповідача Дідовець Ю.П. без долучення довіреності, а з записом у відзиві; незаконний запис у відзиві на апеляційну скаргу від 21 вересня 2020 року «копія довіреності представника міститься у матеріалах справи», так як при ознайомленні з матеріалами справи встановлено, що до відзиву на апеляційну скаргу долучено довіреність від 21 грудня 2019 року №26/1302; незаконне оформлення довіреності від 21 грудня 2019 року №26/1302, долученої до відзиву на апеляційну скаргу від 21 вересня 2020 року, яка не відповідає вимогам ст.62 ЦПК України, так як правочин оформлення довіреності не відповідає статуту; незаконне оформлення довіреності від 21 грудня 2019 року №26/1302, долученої до відзиву на апеляційну скаргу від 21 вересня 2020 року, яка за формою не відповідає вимогам ст.245 ЦК України; незаконна відмова надіслати ОСОБА_1 одночасно з відзивом на апеляційну скаргу від 21 вересня 2020 року копію довіреності, що підтверджує запис у відзиві, витяг: «Копія представника міститься в матеріалах справи» та запис на довіреності, отриманої при ознайомленні, витяг: «виготовлено з матеріалів справи №295/1693/20 на апеляційну скаргу від 21 вересня 2020 року»; незаконне подання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 від 14 грудня 202…, оформленого з порушенням законодавства представником відповідача Дідовець Ю.П. без долучення довіреності, а з записом у відзиві витяг: «Копія довіреності представника міститься в матеріалах справи»; незаконний запис у відзиві на касаційну скаргу від 14 грудня 202…: «Копія довіреності представника міститься в матеріалах справи», так як при ознайомленні з матеріалами справи встановлено, що до відзиву на касаційну скаргу долучена довіреність від 21 грудня 2019 року №26/1302; незаконне оформлення довіреності від 21 грудня 2019 року №26/1302, долученої до відзиву на касаційну скаргу від 14 грудня 2020 року, яка не відповідає вимогам ст.62 ЦПК України, так як правочин оформлення довіреності не відповідає статуту; незаконне оформлення довіреності від 21 грудня 2019 року №26/1302, долученої до відзиву на касаційну скаргу від 14 грудня 2020 року, яка за формою не відповідає вимогам ст.245 ЦК України; незаконна відмова надіслати ОСОБА_1 одночасно з відзивом на касаційну скаргу від 14 грудня 2020 року копію довіреності, що підтверджує запис у відзиві «Копія довіреності представника міститься в матеріалах справи». В справі №296/262/22: незаконне подання на судовому засіданні 05 травня 2022 року представником відповідача Григорчук Н.І. довіреності від 17 січня 2022 року №66/47; незаконне оформлення довіреності від 17 січня 2022 року №66/47 під час розгляду позовної заяви, яка не відповідає вимогам ст.62 ЦПК України, так як правочин оформлення довіреності не відповідає статуту; незаконне оформлення довіреності від 17 січня 2022 року №66/47, поданої на судовому засіданні під час розгляду позовної заяви, яка за формою не відповідає вимогам ст.245 ЦК України; незаконний виклад висновку на судовому засіданні 05 травня 2022 року, витяг із журналу судового засідання: «…мають право приймати участь без довіреності…». В справі №296/6169/23: незаконне подання відзиву на позовну заяву від 25 квітня 2024 року, оформленого з порушеннями законодавства представником відповідача Шевчук Н.А. згідно з довіреністю від 11 квітня 2023 року; незаконне оформлення довіреності від 11 квітня 2023 року, так як довіреність за формою не відповідає вимогам ст.62 ЦПК України (статуту), вимогам ст.245 ЦК України та іншим вимогам законодавства. Спричинення моральної шкоди аргументує погіршенням здоров`я та душевними стражданнями – емоціями людини, зміст яких є біль, муки, розчарування, відчуття несправедливості та інші негативні переживання. Вона позбавлена можливостей у реалізації звичок та побажань, що сприяло погіршенню відносин із оточуючими людьми. Порушення її конституційних прав під час розгляду її звернення призвело до погіршення її життєвих зв`язків та вимагало від неї додаткових зусиль для організації її життя.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 05 вересня 2025 року у відкритті провадження у справі відмовлено. 

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить: прийняти до розгляду апеляційну скаргу; ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 05 вересня 2025 року, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, позбавляє права захищати в суді порушені цивільні права та інтереси, скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; прийняти зміст обґрунтування апеляційної скарги.  
Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що незаконно зміна суті позовної заяви у висновку ухвали, витяг: «про судовий захист порушених прав» у вступній частині ухвали, так як не відповідає висновку про суть позовної заяви, зазначеного в описовій частині ухвали, не відповідає висновку про суть позовної заяви, зазначеного в описовій частині ухвали та висновку вимоги 1 позовної заяви; незаконно зміна суті позовної вимоги, зазначеної у вимозі 4 позовної заяви; незаконно зміна суті обґрунтування позовної вимоги, так як висновок взагалі не відповідає висновку про обґрунтування позовної вимоги, зазначеної у вимозі 4 позовної заяви; незаконна відмова при розгляді питання про відкриття провадження за позовною заявою розглянути та врахувати суть вчинених 26 випадків порушення законодавства, які мають ознаки протиправних дій, якими порушені її ( ОСОБА_1 ) цивільні права та інтереси, тобто виникли правовідносини між сторонами, які мають приватно-правовий характер; незаконна відмова при розгляді питання про відкриття провадження за позовною заявою розглянути та врахувати суть вимоги 2 позовної заяви; незаконна відмова при розгляді питання про відкриття провадження за позовною заявою розглянути та врахувати вимоги 2,3; незаконне внесення в ухвалу висновку, який не підлягає згідно з чинним законодавством застосуванню при розгляді питання про відкриття провадження за позовною заявою; незаконне тлумачення в ухвалі 44 висновків з законів України, без зазначення їх у взаємозв`язку з вимогами позовної заяви, які не підлягають застосуванню при розгляді питання про відкриття провадження за позовною заявою і чітко мають ознаки надмірного формалізму, а згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів» - це порушення прав на справедливий суд; незаконна відмова при розгляді питання про відкриття провадження за позовною заявою застосувати вимоги чинного законодавства, які підлягають застосуванню; незаконна зміна суті позовної заяви про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів і незаконне застосування висновку в ухвалі, який згідно з чинного законодавства не підлягає застосуванню при розгляді питання про відкриття провадження за позовною заявою; незаконний виклад висновку в ухвалі, витяг: «які взагалі не підлягають судовому розгляду», так як суддя Пилипюк Л.М. порушила її ( ОСОБА_1 ) цивільні права, які гарантуються ст.55 Конституції України, частиною першою ст.4 ЦПК України для подання до суду позовної заяви про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів – вчиненням відповідачем 26 випадків порушення законодавства, які порушили її ( ОСОБА_1 ) цивільні права і незаконно, відмовила їх розглянути та врахувати; неповно з`ясувала обставини позовної заяви та норми процесуального права, як під час розгляду інших позовних проваджень із іншою суттю порушення про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів не вирішуються, а тільки подається згідно з чинного законодавства – відповідь на відзив, які подавалися на кожний відзив; суддя незаконно відмовила розглядати та врахувати вимоги позовної заяви, в ухвалі не зазначила жодної законної підстави для застосування п.1 частини першої ст.186 ЦПК України; незаконно відмовила зазначити суть позовної заяви про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів, незаконно відмовила розглянути та врахувати вимоги позовної заяви, що чітко вказує на вчинення нікчемного правочину, згідно з частиною першою ст.27 ЦК України. Суддя Пилипюк Л.М. в ухвалі вчинила 15 випадків порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про відкриття провадження за позовною заявою та незаконно відмовила їй ( ОСОБА_1 ) захищати в суді порушені цивільні права та інтереси.

Відповідач виконавчий комітет Житомирської міської ради правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу приписів частини третьої ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Позивач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися. Судова повістка про виклик у судове засідання на 12 листопада 2025 року вручена позивачу ОСОБА_1 28 жовтня 2025 року, а відповідачу виконкому Житомирської міської ради – 28 жовтня 2025 року (а.с.69-70). За положеннями частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша ст.19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За таких обставин, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів надається у ст.16 ЦК України.

Відповідно до частини першої ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а частина друга цієї статті визначає способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів.

До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Отже, правом звернення до суду із позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.

Як убачається зі змісту позовної заяви, вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди обґрунтовані недодержанням вимог закону при підтвердженні представником відповідача повноважень при розгляді справ №№296/5583/20, 296/1693/20, 296/262/22, 296/6169/23: при поданні відповідачем відзивів на позовні заяви, при не надісланні ОСОБА_1 копії довіреності представника, при поданні відповідачем відзивів на апеляційні скарги, при поданні відповідачем відзивів на касаційні скарги тощо.

Відповідно до частини третьої ст.58 ЦПК України, юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

За положеннями частин другої та шостої ст.178 ЦПК України відзив підписується відповідачем або його представником та до відзиву, підписаного представником відповідача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника відповідача.

Згідно з частиною першою ст.360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина перша ст.395 ЦПК України).

Отже, відповідно до ст.58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частина четверта ст.58 ЦПК України).

Згідно положень частини першої ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до п.8 частини третьої ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості щодо державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: відомості про осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо; прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Із аналізу наведених норм убачається, що представництво інтересів юридичної особи в суді в порядку самопредставництва є формою реалізації учасником справи процесуального права на представлення прав та інтересів юридичної особи в судовому процесі, пов`язаному з конкретною цивільною справою. При цьому, питання належного представництва учасника справи в порядку самопредставництва під час розгляду справи в суді і пов`язаних із судовим розглядом вчиненням процесуальних дій таким представником, вирішується судом, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до ст.179 ЦПК України, позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення у відповіді на відзив.

Також ст.182 ЦПК України врегульовано процесуальне право учасників справи подавати при розгляді справи судом заяви, клопотання і заперечення проти заяв і клопотань, в яких вони викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань.

Згідно з частинами другою та третьою ст.182 ЦПК України, заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

Отже, позивач, у відповідності до наведених приписів, має право подавати під час розгляду справи позовного провадження як відповідь на відзив з викладенням своєї правової позиції щодо поданого відповідачем відзиву, так і письмові заяви, клопотання з викладенням вимог, заперечень, аргументів, пояснень, міркувань щодо процесуальних питань.

За таких обставин, пояснення, міркування, аргументи, заперечення з приводу додержання норм цивільного процесуального законодавства, пов`язаних із поданням відзиву на позовну заяву, відзиву на апеляційну чи касаційну скарги мають бути викладені позивачем у формі, передбаченій ЦПК України, під час розгляду безпосередньо тієї цивільної справи, в межах якої такі документи подані (у тому ж провадженні, тобто у справах  №№296/5583/20, 296/1693/20, 296/262/22, 296/6169/23).

За таких обставин, вирішуючи питання про відкриття провадження у цій справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у разі недодержання виконавчим комітетом Житомирської міської ради вимог закону при підтвердженні повноважень представника в суді при поданні відзиву на позовну заяву, при поданні заяви про розгляд справи без участі представника або при поданні відзиву на апеляційну чи касаційну скарги не можна вважати шкодою у розумінні положень ЦК України і така шкода не може бути стягнута за позовною вимогою у іншому провадженні. 

Приписами чинного законодавства не передбачено такого способу захисту, як подання позовної заяви з вимогами про відшкодування шкоди, завданої внаслідок подання відзиву в справі, оскільки незгода з відзивом на позовну заяву, заявою про розгляд справи без участі представника або з відзивом на апеляційну чи касаційну скарги має бути реалізована позивачем у відповідній процесуальній формі в межах розгляду судом такої позовної заяви або апеляційної чи касаційної скарг. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Відповідно до п.1 частини першої ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Як уже наголошено вище, правом на звернення до суду з позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить законодавству, договору та має бути ефективним.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Такі позови не підлягають судовому розгляду.

Приписи закону «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої ст.186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої ст.255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 лютого 2019 року в справі №522/12901/17-ц зазначила, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. 

Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 на підставі п.1 частини першої ст.186 ЦПК України, оскільки позовна заява не підлягає розгляду як в порядку цивільного судочинства, так і взагалі не підлягає судовому розгляду, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції із огляду на викладене вище не спростовують.

Заперечення ОСОБА_1 про недійсність у цій справі правочину, приймаючи до уваги заяву про розгляд справи без участі представника від 23 жовтня 2025 року, до якої додана довіреність від 01 квітня 2025 року та витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не спростовують викладених вище висновків суду. Так, у цій справі на стадії її апеляційного перегляду відповідач - виконавчий комітет Житомирської міської ради про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, а за таких обставин, навіть якщо б до апеляційного суду не була подана заява про розгляд апеляційної скарги без участі представника, положення частини другої ст.372 ЦПК України передбачають, що неявка представника відповідача розгляду справи не перешкоджає. Представник відповідача участі у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не приймав, а тому потреби встановлювати особу представника відповідача та перевіряти його повноваження на стадії апеляційного перегляду справи не виникло. Крім того, питання представництва не відноситься до переліку тих питань, із якими законодавець пов`язує обов`язковість підстав для скасування судового рішення, які стосуються порушення норм процесуального права.

За таких обставин, за положеннями ст.375 ЦПК Україна ухвала суду першої інстанції залишається без змін, оскільки постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права. 

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 05 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: