ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 вересня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/5340/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Личкатої Н.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року (суддя Бондар М.В.) в адміністративній справі за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області до Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» про застосування заходів реагування,-
ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області звернулось до суду із адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод», в якому позивач просить:
застосувати заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації (роботи) об`єкта, а саме: будівлі за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, м. Марганець, вул. Єдності, 162 Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод», до повного усунення порушень, зазначених в акті від 13.12.2021 №315;
встановити у судовому рішенні спосіб і порядок його виконання шляхом зобов`язання зупинити експлуатацію об`єкта, а саме: будівлі за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, м. Марганець, вул. Єдності, 162 Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод», до повного усунення порушень, зазначених в акті від 13.12.2021 №315.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 09.12.2021 по 13.12.2021 відповідно до вимог Кодексу цивільного захисту України (далі - КЦЗ України), Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V) проведено позапланову перевірку ПрАТ «МРЗ» за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, м. Марганець, вул. Єдності, 162. Актом перевірки об`єкта ПрАТ «МРЗ» щодо дотримання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки від 13.12.2021 №315 (далі - акт перевірки) встановлені порушення пожежної та техногенної безпеки, цивільного захисту, які створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей. За викладених обставин позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та позов залишити без розгляду.
У випадку не залишення позову без розгляду просить ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржником зазначено, що фактично відмовляючи відповідачу у залишенні позовної заяви без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України та ч. 3 ст. 123 КАС України, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні послався на правовий висновок Верховного Суду, який викладений у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22, в частині того, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Єдиною підставою для поновлення йому строків на звернення до суду зазначає «введення воєнного стану 24.02.2022 на території України» і при цьому суд першої інстанції, не зважаючи на відсутність прямого причинного зв`язку між введенням на території України воєнного стану 24.02.2022 та існуванням перешкод у суб`єкта владних повноважень звернутись до суду протягом трьох місяців, починаючи з 13.12.2021 і до 14.03.2022, визнає таку причину пропуску строку на звернення до суду, поважною, що само по собі є порушенням принципу рівності сторін. Так, останнім днем строку звернення до суду з адміністративним позовом про застосування заходів реагування було 14.03.2022, проте, як 14.03.2022, так і 06.04.2022 (дата підписання адміністративного позову) на території України діяв режим воєнного стану, при цьому Дніпропетровський окружний адміністративний суд жодного дня не обмежував і не зупиняв своєї діяльності, крім того у м. Дніпрі, не було активних бойових дій, які б вплинули на можливість пропуску суб`єктом владних повноважень строків звернення до суду. Наголошує, що Головним управлінням Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області не наведено достатніх фактів і не подано переконливих доказів, які б підтверджували реальну відсутність у позивача можливості підготувати та подати позовну заяву до суду, зважаючи при цьому на те, що позивач з 13.12.2021 був обізнаний про виникнення у нього права на звернення до адміністративного суду. Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області починаючи з 24.02.2022 жодного дня не зупиняло своєї діяльності на території м. Дніпра, а тому позивачем не зазначено обґрунтованої підстави, яка об`єктивно могла вплинути на пропуск суб`єктом владних повноважень строків звернення до суду і не надано жодного доказу з приводу поважності пропуску сним строку звернення до суду, а судом першої інстанції безпідставно не надано зазначеним обставинам правової оцінки. Крім того, відповідач вважає, що судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні було неправильно застосовано норми матеріального права в частині застосування до відповідача заходів державного нагляду (контролю) у період воєнного стану, під час дії мораторію, введеного постановою Кабінету міністрів України від 13.03.2022 № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану». Отже, звернення до суду з позовом про повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг, на підставі ч. 7 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», є одним з етапів та складових частин заходів державного нагляду (контролю), а тому така дія контролюючого органу на період воєнного стану обмежена відповідно до вимог постанови Кабінету міністрів України від 13.03.2022 № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) в умовах воєнного стану». Неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи, знайшло своє вираження у нез`ясовані судом першої інстанції у повній мірі обставин, які спонукали позивача як суб`єкта владних повноважень звернутися до суду з позовом про застосування заходів реагування та формування висновків про те, що постійні руйнування приміщень відповідача в м. Марганець внаслідок збройної агресії, що підтверджується численними актами комісійного обстеження об`єктів, пошкоджених внаслідок збройної агресії російської федерації, додатково доводять наявність загрози життю та здоров`ю людей, які працюють в ПрАТ «МРРЗ». На сьогоднішній день та у сьогоднішніх реаліях, Держава не може належним чином, ані захистити життя працівників ПрАТ «Марганецький рудоремонтний завод» на території м. Марганець, ані забезпечити створення умови для повного здійснення громадянами права на працю, в тому числі на підприємстві ПрАТ «Марганецький рудоремонтний завод», яке перебуває на території активних бойових дій. Зазначене, в свою чергу, унеможливлює виконання вимог Держави, яка діє через свій державний орган – Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, до усунення обставин непереборної сили – припинення активних бойових дій. Судом першої інстанції не було враховано, що ПрАТ «Марганецький
рудоремонтний завод» усунуті усі порушення, які були зафіксовані у Акті від 13.12.2021, за виключенням «встановлення системи протипожежної сигналізації та системи оповіщення про пожежу, управління евакуюванням людей», оскільки підприємство відповідача численну кількість разів зазнавало і продовжує зазнавати пошкоджень від збройної агресії російської федерації, що підтверджується актами комісійного обстеження об`єкту, пошкодженого внаслідок збройної агресії рф. Окрім об`єктивної фінансової неспроможності виконати вимоги щодо встановлення системипротипожежної сигналізації та системи оповіщення про пожежу на підприємстві, яке будучи розташованим у м. Марганець, постійно зазнає руйнувань від збройної агресії російської федерації, зазначає суду, що жодна компанія (до яких звертався відповідач метою здійснення розроблення відповідних проектів), яка займається облаштуванням систем протипожежної сигналізації та систем оповіщення про пожежу, не забезпечена засобами захисту працівників від збройної агресії російської федерації, у зв`язку з чим не може надавати дані послуги у зоні бойових дій.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що на час розгляду справи як в суді першої інстанції так і станом час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, доказів, які б свідчили про повне усунення відповідачем порушень, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, не надано, а порушення, яке залишається, продовжує створювати загрозу життю та здоров`ю людей.
Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до наказу ГУ ДСУ з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області від 07.12.2021 №25 «Про проведення позапланових перевірок» затверджено переліки суб`єктів господарювання, щодо яких буде здійснено планові та позапланові перевірки у сфері техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту, зокрема, до цього переліку включено ПрАТ «МРЗ» (а.с. 15, т. 1).
Відповідно до посвідчення на проведення заходу державного нагляду (контролю) від 09.12.2021 №358 ГУ ДСУ з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, це посвідчення видане на проведення позапланової перевірки ПрАТ «МРЗ». Перевірка проводилась в період з 11.03.2021 по 16.03.2021 (а.с. 17, т. 1).
На підставі акту, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки ПрАТ «МРЗ» від 13.12.2021 №315 (а.с. 8-14, т. 1), встановлені наступні порушення:
загальні питання:
- вимоги законодавства, які було порушено: пункт 8 частини 1 статті 20 КЦЗ України; опис фактичних обставин та відвідних доказів: керівник та посадова особа, діяльність якого пов`язана з організацією і здійсненням заходів з питань цивільного захисту не пройшли навчання з питань цивільного захисту, у тому числі правилам техногенної безпеки; ризик настання негативних наслідків від провадження господарської діяльності: аварія, надзвичайна ситуація;
- вимоги законодавства, які було порушено: пункти 6.1., 6.2. розділу 6 Інструкції з тривалого зберігання засобів радіаційного та хімічного захисту, затвердженої наказом МНС України від 16.12.2002 №330, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 04.03.2003 за №179/7500; опис фактичних обставин та відвідних доказів: не забезпечено термінів та умов зберігання засобів радіаційного та хімічного захисту; ризик настання негативних наслідків від провадження господарської діяльності: аварія, надзвичайна ситуація;
- вимоги законодавства, які було порушено: пункт 18 частини 1 статті 20 КЦЗ України; опис фактичних обставин та відвідних доказів: не створений об`єктовий матеріальний резерв для запобігання та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій: аварія, надзвичайна ситуація;
будівля заводоуправління (адмінбудівля) ПраТ «МРЗ», Дніпропетровська обл., Нікопольський район, Марганецька міська територіальна громада, м. Марганець, вул. Єдності, 162:
- вимоги законодавства, які було порушено: пункт 1.2. глави 1 розділу V Правил; опис фактичних обставин та відвідних доказів: будівлю заводоуправління (адмінбудівлю) не обладнано системою протипожежного захисту відповідно до ДБ В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту», а саме: системою пожежної сигналізації та системою оповіщення про пожежу та управління евакуюванням людей (пункт 4.1 таблиці А.1 додатку А, пункт 20 таблиці Б.1 додатку Б Державних будівельних норм України «Системи протипожежного захисту» ДБН В. 2.5-56:2014; ризик настання негативних наслідків від провадження господарської діяльності: пожежа, надзвичайна ситуація;
- вимоги законодавства, які було порушено: абзац 1 пункту 2.5. розділу ІІІ Правил; опис фактичних обставин та відвідних доказів: дерев`яні елементи горищного покриття будівлі заводоуправління (адмінбудівлі) не оброблені засобами вогнезахисту, які забезпечують І групу вогнезахисної ефективності; ризик настання негативних наслідків від провадження господарської діяльності: пожежа, надзвичайна ситуація;
- вимоги законодавства, які було порушено: пункт 2.26. глави 2 розділу IV Правил; опис фактичних обставин та відвідних доказів: не забезпечено автономним пристроєм електричного захисту лінії живлення до побутового кондиціонера в кабінеті бухгалтерії; ризик настання негативних наслідків від провадження господарської діяльності: пожежа, надзвичайна ситуація.
Після виявлення встановлених порушень, ПрАТ «МРЗ» вчинялись певні дії для усунення порушень, зокрема, шляхом:
- укладання Договору між ПрАТ «МРЗ» (замовник) ТОВ «ГАЗГОЛЬДЕР» (виконавець) від 01.02.2022 №3/ПКД про виготовлення за завданням замовника проектно-кошторисної документації на послуги з вогнегасної обробки дерев`яних конструкцій покрівлі в приміщеннях адмінбудівлі за адресою: Дніпропетровська обл., Нікопольський р-н, м. Марганець, вул. Єдності, 162;
- укладання Договору між ПрАТ «МРЗ» (замовник) ТОВ «ГАЗГОЛЬДЕР» (виконавець) від 01.02.2022 №4/П про виготовлення за завданням замовника послуг з вогнегасної обробки дерев`яних конструкцій покрівлі в приміщеннях адмінбудівлі за адресою: Дніпропетровська обл., Нікопольський р-н, м. Марганець, вул. Єдності, 162 тощо.
26.02.2024 ПрАТ «МРЗ» звернулось до начальника ГУ ДСУ з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області із заявою про проведення позапланової перевірки будівлі заводоуправління ПрАТ «МРЗ» за адресою: вул. Єдності, 162, м. Марганець, Дніпропетровська обл., з метою підтвердження усунення/виконання порушень вимог законодавства у сферах пожежної, техногенної безпеки, цивільного захисту, викладених у пунктах 1, 2, 3, 5, 6 акту перевірки від 13.12.2021 №315 (а.с. 231, т. 1).
На підставі акту, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки ПрАТ «МРЗ» від 18.03.2024 №2 (а.с. 166-174, т. 1), встановлено відсутність порушень вимог законодавства, викладених у пунктах 1, 2, 3, 5, 6 акту перевірки від 13.12.2021 №315.
Представниками сторін у письмових заявах, поданих до суду, а також в судових засіданнях підтверджено, що ПрАТ «МРЗ» усунуті порушення, окрім порушення, зазначеного у пункті 4 акту перевірки від 13.12.2021 №315: будівлю заводоуправління (адмінбудівлю) не обладнано системою протипожежного захисту відповідно до ДБ В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту», а саме: системою пожежної сигналізації та системою оповіщення про пожежу та управління евакуюванням людей (пункт 4.1 таблиці А.1 додатку А, пункт 20 таблиці Б.1 додатку Б Державних будівельних норм України «Системи протипожежного захисту» ДБН В. 2.5-56:2014.
Надаючи оцінку спірним відносинам, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Положеннями статті 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Організаційно-правові засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №877-V).
Відповідно до абзацу 2 статті 1 Закону №877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Частиною першою статті 3 Закону №877-V державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами: пріоритетності безпеки у питаннях життя і здоров`я людини, функціонування і розвитку суспільства, середовища проживання і життєдіяльності перед будь-якими іншими інтересами і цілями у сфері господарської діяльності; підконтрольності і підзвітності органу державного нагляду (контролю) відповідним органам державної влади; рівності прав і законних інтересів усіх суб`єктів господарювання; гарантування прав та законних інтересів кожного суб`єкта господарювання; об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), неприпустимості проведення перевірок суб`єктів господарювання за анонімними та іншими безпідставними заявами, а також невідворотності відповідальності осіб за подання таких заяв; здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом; відкритості, прозорості, плановості й системності державного нагляду (контролю); неприпустимості дублювання повноважень органів державного нагляду (контролю) та неприпустимості здійснення заходів державного нагляду (контролю) різними органами державного нагляду (контролю) з одного й того самого питання; невтручання органу державного нагляду (контролю) у діяльність суб`єкта господарювання, якщо вона здійснюється в межах закону; відповідальності органу державного нагляду (контролю) та його посадових осіб за шкоду, заподіяну суб`єкту господарювання внаслідок порушення вимог законодавства, порушення прав та законних інтересів суб`єкта господарювання; дотримання умов міжнародних договорів України; незалежності органів державного нагляду (контролю) від політичних партій та будь-яких інших об`єднань громадян; наявності одного органу державного нагляду (контролю) у складі центрального органу виконавчої влади; презумпції правомірності діяльності суб`єкта господарювання у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків суб`єкта господарювання та/або повноважень органу державного нагляду (контролю); орієнтованості державного нагляду (контролю) на запобігання правопорушенням у сфері господарської діяльності; недопущення встановлення планових показників чи будь-якого іншого планування щодо притягнення суб`єктів господарювання до відповідальності та застосування до них санкцій; здійснення державного нагляду (контролю) на основі принципу оцінки ризиків та доцільності.
Частиною першою статті 4 Закону №877-V передбачено, що державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини сьомої статті 7 Закону №877-V на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.
В силу статті 47 Кодексу цивільного захисту України (далі - КЦЗ України) державний нагляд (контроль) з питань цивільного захисту здійснюється за додержанням та виконанням вимог законодавства у сферах техногенної та пожежної безпеки, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій природного і техногенного характеру, за діяльністю аварійно-рятувальних служб, а також у сфері промислової безпеки та гірничого нагляду, поводження з радіоактивними відходами відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Відповідно до частин першої та другої статті 64 КЦЗ України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб. Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.
Згідно зі статтею 66 КЦЗ України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону.
Відповідно до пункту 12 частини першої статті 67 КЦЗ України до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.
Відповідно до частини першої статті 68 КЦЗ України посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у разі порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, у тому числі невиконання їх законних вимог, зобов`язані застосовувати санкції, визначені законом.
У разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом (частина друга статті 68 КЦЗ України).
Згідно з вимогами статті 70 КЦЗ України підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є: 1) недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами; 2) порушення вимог пожежної безпеки, передбачених стандартами, нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення; 3) випуск і реалізація вибухопожежонебезпечної продукції та продукції протипожежного призначення з відхиленням від стандартів чи технічних умов або без даних щодо відповідності такої продукції вимогам пожежної безпеки; 4) нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій; 5) відсутність на виробництвах, на яких застосовуються небезпечні речовини, паспортів (формулярів) на обладнання та апаратуру або систем із забезпечення їх безперебійної (безаварійної) роботи; 6) невідповідність кількості засобів індивідуального захисту органів дихання від небезпечних хімічних речовин нормам забезпечення ними працівників суб`єкта господарювання, їх непридатність або відсутність; 7) порушення правил поводження з небезпечними речовинами; 8) відсутність або непридатність до використання засобів індивідуального захисту в осіб, які здійснюють обслуговування потенційно небезпечних об`єктів або об`єктів підвищеної небезпеки, а також в осіб, участь яких у ліквідації наслідків надзвичайної ситуації передбачена планом локалізації і ліквідації наслідків аварій; 9) відсутність на об`єкті підвищеної небезпеки диспетчерської служби або її неготовність до виконання покладених на неї завдань, у тому числі через відсутність відповідних документів, приладів, обладнання або засобів індивідуального захисту; 10) неготовність до використання за призначенням аварійно-рятувальної техніки, засобів цивільного захисту, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб`єктів господарювання; 11) проведення робіт з будівництва будинків та споруд, розміщення інших небезпечних об`єктів, інженерних і транспортних комунікацій, які порушують встановлений законодавством з питань техногенної безпеки порядок їх проведення або проведення яких створює загрозу безпеці населення, суб`єктам господарювання, обладнанню та майну, що в них перебувають.
Повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.
Системний аналіз правових норм у цій справі дає підстави для висновку, що застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг можливе лише за рішенням адміністративного суду, прийнятим за зверненням центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки. Такі заходи можуть бути застосовані на підставі акту, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки і ці порушення створюють загрозу життю та здоров`ю людей (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.02.2022 у справі №640/10135/20, від 29.02.2024 у справі №420/1984/20 та багатьох інших).
У постанові від 23.06.2022 у справі № 560/670/21 Верховний Суд виснував, що захід реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг є виключним (крайнім) заходом, обрання якого є можливим у разі, якщо виявлені порушення реально створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей. При обранні такого заходу реагування позивачем, як суб`єктом владних повноважень, і судом, відповідно, мають враховуватися принцип співмірності обраного заходу реагування тим порушенням, які виникли, та тим, які залишилися не усунутими на час розгляду справи, а також дотримання справедливого балансу між інтересами відповідача і публічними інтересами (аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 21.10.2019 у справі № 810/4274/17, від 30.09.2020 у справі № 580/34/19, від 01.12.2021 у справі № 826/9226/16).
Такий захід реагування як повне або часткове зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту - не є санкцією за порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, а є превентивним заходом, який спрямований на недопущення існування невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення (до таких висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постанові від 28.02.2019 у справі №810/2400/18).
Колегією суддів також враховується, що у постанові від 16.06.2022 у справі № 640/10140/20 Верховний Суд, окрім іншого, зазначив, що під час прийняття судового рішення мають бути враховані не лише обставини і підстави, які спонукали позивача як суб`єкта владних повноважень звернутися до суду з позовом про застосування заходів реагування, але і ті, які існують на час ухвалення судового рішення.
В протилежному випадку застосування заходів реагування, як виключного заходу, в судовому порядку поширюватиметься на всіх суб`єктів господарювання, відносно яких проведено перевірку і встановлено порушення, які за оцінкою спеціально уповноваженого органу, створюють реальну загрозу життю та/або здоров`ю людей. Втім, за своїм змістом і суттю застосування такого заходу, він застосовується до усунення виявлених порушень та існування реальної загрози життю та/або здоров`ю людей (частина п`ята статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»), у зв`язку з чим його застосування після усунення виявлених порушень втрачає той сенс, який законодавством покладений як основа і правова підстава його застосування (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №815/6365/17). 
Судом першої інстанції було встановлено, що станом на час розгляду справи як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, відповідачем не було надано доказів, які б свідчили про повне усунення порушень, встановлених за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства в сфері техногенної та пожежної безпеки.
Так, залишилися неусуненими порушення, що стосуються правил пожежної безпеки, а саме залишились не виконаними роботи із влаштування пожежної сигналізації, а саме: системою пожежної сигналізації та системою оповіщення про пожежу та управління евакуюванням людей (пункт 4.1 таблиці А.1 додатку А, пункт 20 таблиці Б.1 додатку Б Державних будівельних норм України «Системи протипожежного захисту» ДБН В. 2.5-56:2014.
Колегія суддів зауважує, що згідно сталої правової позиції, яка неодноразово була висловлена Верховним Судом у своїх постановах, поняття «загрози життю та здоров`ю» є оціночним.
Виходячи із встановлених обставин цієї справи та конкретних неусунених порушень в сфері пожежної безпеки у приміщенні відповідача, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування заходів реагування.
Виявлені позивачем порушення, що залишались не усунутими, не є формальними, адже відсутність необхідної системи заходів для уникнення пожежі, забезпечення своєчасного її виявлення та гасіння, попередження людей про небезпеку - створюють реальну загрозу життю та здоров`ю необмеженої кількості людей.
В контексті наведеного, встановлені у цій справі порушення, як то не обладнання приміщення відповідача системою протипожежного захисту, за об`єктивним критерієм є такими, що створює загрозу життю та/або здоров`ю людей.
Таким чином, оскільки на час розгляду справи доказів, які б свідчили про повне усунення відповідачем порушень, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, не було надано, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідності задоволення позову.
Існування (не усунення відповідачем) хоча б одного з порушень, встановлених позивачем, які загрожують життю та здоров`ю людей, вже є самостійно достатньою правовою підставою для застосування до відповідача відповідних заходів реагування (указаний висновок узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 05.05.2022 у справі № 160/4988/19, від 19.07.2023 у справі №200/2315/20-а, від 29.02.2024 у справі №420/1984/20, тощо).
Колегія суддів наголошує, що справи цієї категорії спорів нерозривно пов`язані із обставинами кожної конкретної справи, які різняться кількістю та видами об`єктів, стосовно яких пред`явлені позови про застосування заходів реагування, а також за обсягами та видами порушень, встановленими контролюючими органами у кожній конкретній ситуації. Отже, у цьому аспекті варто зауважити, що вирішення питання про застосування заходів реагування обумовлюється конкретними обставинами/ситуацією (як-от суть, характер порушень, їх наслідки).
Отже, відсутність повноцінної системи протипожежного захисту не дає можливості своєчасно виявити загоряння у приміщенні. Система пожежної сигналізації може суттєво знизити збитки від пожежі, зберегти життя та здоров`я людей, що є найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до пункту 4 розділу І Правил пожежної безпеки пожежна безпека повинна забезпечуватися шляхом проведення організаційних заходів та технічних засобів, спрямованих на запобігання пожежам, забезпечення безпеки людей, зниження можливих майнових втрат і зменшення негативних екологічних наслідків у разі їх виникнення, створення умов для успішного гасіння пожеж.
Згідно з пунктом 1.2 глави 1 розділу V Правил пожежної безпеки будинки, приміщення та споруди повинні обладнуватися системами протипожежного захисту відповідно до ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту».
ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту» поширюються на проектування, монтування систем протипожежного захисту (далі - СПЗ) об`єктів будівництва, а саме: автоматичних систем пожежогасіння та флегматизації; автономних систем пожежогасіння; систем пожежної сигналізації; системи керування евакуюванням (в частині систем оповіщення про пожежу і покажчиків напрямку евакуювання; систем протидимного захисту; систем централізованого пожежного спостерігання; диспетчеризації систем протипожежного захисту.
Система протипожежного захисту - комплекс технічних засобів, що змонтований на об`єкті, призначений для виявлення, локалізування та ліквідування пожеж без втручання людини, захисту людей, матеріальних цінностей та довкілля від впливу небезпечних чинників пожежі.
Системи пожежної сигналізації призначені для раннього виявлення пожежі та подавання сигналу тривоги для вжиття необхідних заходів (наприклад: евакуювання людей, виклик пожежно-рятувальних підрозділів, запуск протидимних систем пожежогасіння, здійснення управління протипожежними клапанами, дверима, воротами та завісами (екранами), відключенням або блокуванням (розблокуванням) інших інженерних систем та устатковання при сигналі «пожежа» тощо).
Системи пожежної сигналізації повинні: а) виявляти ознаки пожежі на ранній стадії; б) передавати тривожні сповіщення до пристроїв передавання пожежної тривоги та попередження про несправність; в) формувати сигнали управління для систем протипожежного захисту та іншого інженерного обладнання, що задіяне при пожежі; г) сигналізувати про виявлену несправність, яка може негативно впливати на нормальну роботу систем пожежної сигналізації.
Система керування евакуюванням - сукупність технічних засобів та організаційних заходів, призначених для оповіщування про виникнення пожежі та подавання сигналів керування евакуюванням.
Система оповіщення про пожежу та управління евакуюванням людей призначена для оповіщення людей, що знаходяться в будинку (споруді), про виникнення пожежі з метою створення умов для їх своєчасного евакуювання. За способами оповіщення система оповіщення ділиться на світлові (візуальні), звукові, мовленнєві та комбіновані.
Колегія суддів зазначає, що відсутність необхідних систем заходів для уникнення пожежі, забезпечення своєчасного її виявлення та гасіння, попередження людей про небезпеку - створюють реальну загрозу життю та здоров`ю людей.
Отже, виходячи із встановлених обставин цієї справи та неусуненого відповідачем порушення в сфері пожежної безпеки, колегія суддів уважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що виявлене порушення, яке не було усунуто, становить загрозу життю та здоров`ю людей.
Справи цієї категорії спорів нерозривно пов`язані із обставинами кожної конкретної справи, які різняться кількістю та видами об`єктів, стосовно яких пред`явлені позови про застосування заходів реагування, а також за обсягами та видами порушень, встановленими контролюючими органами у кожній конкретній ситуації. Отже, у цьому аспекті варто зауважити, що вирішення питання про застосування заходів реагування обумовлюється конкретними обставинами/ситуацією (як-от суть, характер порушень, їх наслідки).
  Системи пожежної сигналізації та керування евакуюванням може суттєво знизити збитки від пожежі, зберегти життя та здоров`я людей, що є найвищою соціальною цінністю.
  Забезпечення державою конституційних прав громадян на захист життя, здоров`я та власності від невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій має пріоритетне значення.
Указаний висновок узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30.04.2025 у справі № 280/8250/20.
Відповідно до статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що право кожного на життя охороняється законом. Цей припис зобов`язує державу вживати належних заходів для захисту життя осіб, які знаходиться під її юрисдикцією. Слід зазначити, що це зобов`язання повинно тлумачитися як таке, що застосовується в контексті будь-якої діяльності, публічної чи ні, в якій право на життя може бути поставлене під сумнів.
          Недодержання суб`єктами господарювання вимог у сфері техногенної та пожежної безпеки призводить до невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення (аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24.10.2023 у справі №160/3791/22 та від 26.10.2023 у справі №140/12199/21).
Крім цього, заходи реагування, що прийняті судом, мають обмежений терміном часу та спонукаючий характер, направлений на забезпечення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки. 
          Також доцільно звернути увагу на ту обставину, що перевірка дотримання відповідачем правил техногенної та пожежної безпеки при експлуатації приміщення була проведена позивачем ще у 2021 році, і станом на 2025 рік у повному обсязі виявлених порушень так і не усунуто.
          На переконання колегії суддів, у відповідача було достатньо часу для вирішення питання усунення виявлених позивачем порушень.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19.09.2024 у справі №500/5661/21 та від 15.05.2024 у справі №280/11719/21.
Щодо посилання скаржника про залишення позову без розгляду, слід зазначити що питання щодо поновлення строку звернення до суду у випадку його пропуску з причин пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні було предметом дослідження Верховним Судом, зокрема у постановах від 04 квітня 2023 року у справі № 140/1487/22, від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18, від 23 грудня 2022 року у справі № 760/5369/19, від 29 вересня 2022 року у справі №  500/1912/22,  від 02 червня 2022 року у справі № 757/30991/18-а.
Так, у наведених постановах Верховний Суд зауважив, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною.
У постанові від 28 листопада 2022 року у справі № 140/11951/21 Верховний Суд указав, що при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та часу, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.
Так, введений в країні воєнний стан суттєво ускладнив (подекуди унеможливив) повноцінне функціонування, зокрема, підприємств, органів державної влади, місцевого самоврядування. Між тим, сама по собі ця обставина, без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20.11.2019 у справі №9901/405/19 вказала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Подібні висновки виклав Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі №420/1782/23, де вказав, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущений; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.
Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо дотримання процесуальних строків.
Таким чином, особа, яка має намір подати позов, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, в тому числі процесуальних строків її подачі.
Відповідно до частини 1 статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.
Відповідно до частини 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Положеннями частин 2, 6 статті 121 КАС України визначено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.
Отже, законодавством регламентовано право суду продовжити встановлений ним процесуальний строк та поновити строк, встановлений законом.
Крім того, відповідно до статті 129 Конституції України та статті 8 КАС України, однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.
Надаючи оцінку поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції врахував те, що суворе застосування строків звернення до суду може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, а також те, що порушення пожежної та техногенної безпеки, цивільного захисту, створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей, є поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом та необхідність поновлення позивачу строку звернення до суду з цим позовом.
У додаткових поясненнях позивачем зазначено, що у період з 09.12.2021 по 13.12.2021 проведено позапланову перевірку ПрАТ «МРРЗ» за адресою: Дніпропетровська обл.., Нікопольський район, м. Марганець, вул. Єдності, 162. Актом перевірки об`єкта ПрАТ «МРРЗ» від 13.12.2021 №315 встановлені порушення вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей. З метою виконання повноважень, передбачених статями 68, 70 Кодексу цивільного захисту України, у разі виявлення порушень, що створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей, Головне управління вживає заходи реагування у вигляді звернення до адміністративного суду щодо заборони експлуатації об`єктів до повного усунення порушень. Згідно з частинами першою-другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень. З урахуванням викладеного, останнім днем звернення до суду є 13.03.2022.
Крім того, 02 березня 2022 року Рада суддів України опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з них основні: особливості роботи суду визначаються виходячи з поточної ситуації у відповідному регіоні; при визначенні умов роботи суду у воєнний час необхідно керуватися реальними поточними обставинами, що склалася в регіоні; розгляд справ по можливості відкладається (за винятком невідкладних судових розглядів), зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя; процесуальні строки по можливості продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану; зосередитись необхідно виключно на проведенні невідкладних судових розглядів (взяття під варту, продовження строків тримання під вартою). При цьому, 05.08.2022 Радою суддів України прийнято рішення Ради суддів України №23, яким вирішено вважати рекомендації з організаційних питань роботи суддів в умовах воєнного стану, які були опубліковані 02.03.2022 на сайті Ради суддів України, такими, що відображають офіційну позицію Ради суддів України щодо організації роботи судів. Вторгнення російської федерації в Україну поставило перед підрозділами ДСНС нові виклики, пов`язані з виконанням обов`язків у зоні бойових дій та на непідконтрольній території, постійними загрозами ракетно-бомбових ударів та артилерійських обстрілів, пошуку, ідентифікації та знешкодженням нових типів боєприпасів тощо. Кількість особливо небезпечних подій унаслідок цілеспрямованих руйнувань об`єктів цивільної та критичної інфраструктури збільшилась у десятки разів. Відповідно до наказу Головного управління від 25.02.2022 №118 «Про підвищення оперативної готовності та забезпечення реагування на можливі надзвичайні ситуації» увесь особовий склад Головного управління переведено у посилений режим несення служби у двозмінному цілодобовому режимі роботи. Згідно Положення про Головне управління ДСНС України у Дніпропетровській області затвердженого Наказом ДСНС від 04.02.2013 № 3 (у редакції наказу ДСНС від 12.11.2018 № 661 (далі – Положення )- ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ З НАДЗВИЧАЙНИХ СИТУАЦІЙ У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ  ОБЛАСТІ є територіальним органом Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, уповноваженим на забезпечення реалізації державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб. Згідно пункту 3 Положення основними завданнями Головного управління на відповідній території є, зокрема - реалізація державної політики у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій, запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб. Пунктом 4 Положення визначено, що Головне управління відповідно до покладених на нього завдань на відповідній території, зокрема: 9) взаємодіє з місцевими органами виконавчої влади, суб`єктами господарювання щодо здійснення заходів з евакуації населення; 10) забезпечує здійснення заходів з мінімізації та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, пов`язаних із технологічними терористичними проявами та іншими видами терористичної діяльності під час проведення антитерористичних операцій, а також проводить просвітницьку та практично-навчальну роботу з метою підготовки населення до дій в умовах вчинення терористичного акту; 11) залучає підрозділи пошуково-рятувальних сил та аварійно-рятувальних служб центральних та місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та координує їх діяльність під час ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, організовує проведення пошуково-рятувальних, аварійно рятувальних та інших невідкладних робіт і здійснює контроль за їх проведенням; 14) проводить через підпорядковані підрозділи піротехнічні роботи, пов`язані із знешкодженням вибухонебезпечних предметів, що залишилися на території України після воєн, сучасних боєприпасів та підривних засобів (крім вибухових пристроїв, що використовуються у терористичних цілях), за винятком територій, на яких розміщені і постійно дислокуються військові частини, установи, військові навчальні заклади, підприємства та організації Збройних Сил, інших військових формувань, утворених відповідно до законів; 16) забезпечує гасіння пожеж, рятування людей, надання допомоги в ліквідації наслідків аварій, катастроф, стихійного лиха та інших видів небезпечних подій, що становлять загрозу життю або здоров`ю людей чи призводять до завдання матеріальних збитків; 18) реалізує в межах повноважень, передбачених законом, державну політику у сфері волонтерської діяльності щодо надання допомоги громадянам, які постраждали внаслідок стихійного лиха, екологічних, техногенних та інших катастроф, а також щодо ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру; 19) здійснює оповіщення та інформування місцевих органів виконавчої влади про загрозу виникнення і виникнення надзвичайних ситуацій; 21) бере участь у ліквідації медико-санітарних наслідків надзвичайних ситуацій, наданні екстреної медичної допомоги у зоні надзвичайної ситуації (осередку ураження) постраждалим та рятувальникам; 26) бере участь в організації навчання населення щодо дій у надзвичайних ситуаціях, розробці відповідних організаційно-методичних рекомендацій та програм з підготовки населення до таких дій. З метою виконання завдань, покладених на виконання функцій держави, з початку введення воєнного стану, підрозділи ДСНС залучаються до виконання заходів цивільного захисту, а саме: чергування на об`єктах критичної інфраструктури, оповіщення та інформування населення, укриття населення в захисних спорудах цивільного захисту, радіаційному та хімічному захисті, евакуації населення, розбір завалів та гасіння пожеж після ракетних обстрілів, проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт. З лютого 2022 року особовий склад Головного управління приймав переселенців, які залишались у Дніпрі та минали область транзитом. Станом на сьогоднішній день продовжується робота направлена на зустріч автобусів і супроводження їх від краю області до напрямку евакуації. Також доводиться зустрічати колони людей, евакуйованих із зон запеклих бойових дій. Так, з 24 лютого 2022 по 13 березня 2022 рятувальники Головного управління евакуювали понад 152000 осіб та 180 потягів. Також, Головне управління звертає увагу суду, що у зв`язку з постійними повітряними тривогами, які оголошувались майже щодня, що підтверджується повідомленнями з загальнодоступних офіційних Телеграм-каналів «Сирена Дніпро» неможливо було подати позовну заяву у строк встановлений законом, оскільки доводилося тривалу кількість часу проводити в захисній споруді. На підставі вищезазначеного, Головне управління виконувало свої першочергові обов`язки, через що і пропустило строк на подання адміністративного позову до суду щодо застосування заходів реагування. Верховний Суд на сайті Судової влади України оприлюднив інформацію щодо особливостей здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, зокрема, зауважив, що навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим. При цьому, у листі Верховного Суду від 04.03.2022 зазначено, що запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків. Отже, виходячи з нормативних актів, які були прийняті на сьогодні, режим роботи кожного конкретного суду визначається окремо. Робота суду залежить від того, яка ситуація склалась у регіоні, де такий суд розташований. Варто також ураховувати, що запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків. Введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Питання поновлення або наявності підстав для продовження відповідного процесуального строку вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у відповідній заяві. Саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку для органу державної влади без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу такого органу, що, в свою чергу, обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження.
Колегія суддів зауважує, що неможливість здійснення процесуальних прав учасником процесу (за для визнання поважною причини пропуску процесуального строку) має бути реальною.
Колегія суддів також ураховує, що введений в країні воєнний стан суттєво ускладнив (подекуди унеможливив) повноцінне функціонування, зокрема, органів державної влади, місцевого самоврядування. Між тим, сама по собі ця обставина, без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.
В даному випадку, колегія суддів, з урахуванням додаткових пояснень позивача вважає, що уведення воєнного стану реально завадило йому в установлений процесуальним Законом строк звернутися з позовом, оскільки з метою виконання завдань, покладених на виконання функцій держави, з початку введення воєнного стану, підрозділи ДСНС залучаються до виконання заходів цивільного захисту, а саме: чергування на об`єктах критичної інфраструктури, оповіщення та інформування населення, укриття населення в захисних спорудах цивільного захисту, радіаційному та хімічному захисті, евакуації населення, розбір завалів та гасіння пожеж після ракетних обстрілів, проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт.
Враховуючи наведені обставини, які об`єктивно чинили перешкоду дотриманню позивачем строків звернення до суду з цим позовом, з урахуванням особливостей та підвищенням інтенсивності роботи Державної служби України з надзвичайних ситуацій органів в умовах воєнного стану, при цьому, позивачем без зайвих зволікань після запровадження воєнного стану на території України за наявності такої можливості реалізовано право на звернення до суду з цим позовом, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про поважність причин пропуску Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області строку звернення до суду з позовом та наявність підстав для його поновлення.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з  висновкми суду першої інстанції та звертає увагу  відповідача на те, що в даному випадку встановлені у цій справі порушення, як то не обладнання приміщення відповідача системою протипожежного захисту, за об`єктивним критерієм є такими, що створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей, адже відсутність необхідної системи заходів для уникнення пожежі, забезпечення своєчасного її виявлення та гасіння, попередження людей про небезпеку, крім того такі порушення були виявлені під час проведення перевірки ще у 2021 року і на момент розгляду справи у повному обсязі не усунуті.
Також, суд першої інстанції правильно відхилив доводи відповідача про те, що в період дії воєнного стану державний нагляд (контроль) здійснюватися не може, з посиланням на те, що позапланову перевірку додержання (виконання) вимог законодавства у сфері техногенної, пожежної безпеки та цивільного захисту ПрАТ «МРЗ» проведено у період з 09.12.2021 по 13.12.2021, зауваження або заперечення до проведеного позапланового заходу та складеного акту з боку суб`єкта господарювання не надходили, а тому перевірку ПрАТ «МРЗ» проведено до введення воєнного стану в України та з дотриманням норм чинного законодавства.
У цілому, доводи апеляційної скарги відповідача враховані колегією суддів, проте такі не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог та застосування заходів реагування, оскільки залишились не усунутими порушення, які можуть нести загрозу життю та здоров`ю людей, які перебувають у приміщенні підприємства при виникненні надзвичайної ситуації.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров