ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 вересня 2025 року
м. Київ
 
справа № 563/1708/23
провадження № 61-10680св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А, Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Великомежиріцька сільська рада Рівненського району Рівненської області, Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 26 червня 2024 року в складі колегії суддів: Хилевича С. В., Ковальчук Н. М., Гордійчук С. О.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Великомежиріцької сільської ради Рівненського району Рівненської області (далі - Великомежиріцька сільська рада) про відшкодування моральної шкоди та зобов`язання вчинити дії.
Позов мотивований тим, що 08 жовтня 2020 року, рухаючись на власному автомобілі CHEVROLET AVEO, державний номерний знак НОМЕР_1 , із с. Федорівка у напрямку смт Соснове, на трасі біля с. Дивень Рівненського району Рівненської області, він в`їхав у залиту водою вибоїну на проїзній частині, яка не була огороджена у відповідності до вимог чинних на той час ДСТУ та розміри якої не відповідали гранично допустимим розмірам.
За фактом настання вказаної події працівники поліції склали схему місця дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).
Позивач вважав, що унаслідок протиправних дій (бездіяльності) відповідача, які полягали у відсутності відповідних дорожніх знаків, монтуванні огородження вибоїн на дорозі, його транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень, а йому була завдана моральна шкода. Ця шкода полягає у суттєвих змінах у його житті з причин неможливості використовувати власний транспортний засіб за призначенням для особистих потреб до проведення ремонтних робіт, витрачання значного часу на пошук виконавця робіт з ремонту транспортного засобу, моральних та душевних стражданнях (стресу), нервових розладах, психологічному напруженні до моменту відновлення стану, який існував до ДТП. Наведене у підсумку призвело до недовіри та розчарування до представників державних органів у цілому.
ОСОБА_1 просив 
стягнути з відповідачів 5 000 000,00 грн моральної шкоди;
зобов`язати відповідачів забезпечити організацію безпечного дорожнього руху і встановлення дорожніх знаків 1.12 «Вибоїна» та огородити вибоїни на ділянці дороги Федорівка - Соснове відповідно до чинних вимог нормативно-правових актів.
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
Ухвалою Корецького районного суду Рівненської області від 15 листопада 2023 року до участі у справі залучено як співвідповідача Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області.
Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 25 березня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнено з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській областіна користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн.
Стягнено із Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області в дохід держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.
Суд першої інстанції виходив з того, що:
08 жовтня 2020 року сталася ДТП за участі автомобіля, належного позивачу;
стосовно посилання відповідачів на те, що план-схема ДТП є неналежним доказом, адже не підписана поліцейським, суд зауважив, що належне оформлення матеріалів ДТП покладається саме на працівників патрульної поліції, а не на учасника ДТП. При оформленні адміністративних матеріалів, кожен громадянин має розраховувати на дотримання належної процесуальної процедури, в тому числі і на дбале оформлення план-схеми місця ДТП. У цьому випадку позивач сподівався на професійну кваліфікацію співробітників поліції, які прибули на місце ДТП, але, очевидно, що поліцейський ОСОБА_2 невідповідально віднісся до оформлення зазначених матеріалів та склав схему місця ДТП з порушеннями. Разом з тим місце, час, обставини та наслідки ДТП об?єктивно підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_2 , який складав матеріали ДТП та іншими матеріалами справи;
прийняття рішення про ремонт автомобільної дороги Т-18-12 Немовичи-Березне-Великі Межирічі-Федорівка в с. Великі Межирічі Корецького району, є компетенцією Служби автомобільних доріг у Рівненській області;
служба є замовником виконання робіт (послуг) з: нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту, ремонту та утримання автомобільних доріг та іншого державного майна;
тлумачення норм Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про автомобільні дороги», Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 (із змінами та доповненнями) дозволяє дійти висновку, що у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами;
якщо шкоду завдано виконавцем (підрядником), який діяв за завданням замовника та під його контролем за безпечним виконанням робіт, то відповідно до частини другої статті 1172 ЦК України відшкодовувати її повинен замовник;
суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про те, що за умовами договору № 2 про закупівлю послуг від 09 січня 2019 року та № 6 від 07 квітня 2020 року, укладеного між Службою автомобільних доріг у Рівненській областi (замовником) та ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (виконавцем), останнє як виконавець взяло на себе відповідальність за відшкодування збитків, заподіяних третім особам. Правила глави 82 книги п`ятої ЦК України, які за своєю правовою природою є імперативними, а тому сторони не можуть змінювати їх за власною домовленістю, змінивши тим самим відповідальну особу, визначену законом, тобто вони не вправі відступити від цих правил у договорі, врегулювавши по-іншому правила про умови відповідальності за завдання шкоди третім особам. Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області є належним відповідачем у справі, оскільки саме до її повноважень та обов`язків належить вибір підрядника, який на замовлення Служби буде здійснювати ремонт автомобільних доріг;
матеріалами справи підтверджується, що відрізок автомобільної дороги Т-18-12 Немовичи - Березне - Великі Межирічі - Федорівка перебуває на балансі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області. Неналежне утримання зазначеної ділянки автомобільної дороги призвело до ДТП, внаслідок чого був пошкоджений автомобіль позивача, що завдало останньому моральних страждань;
внаслідок ДТП майну ОСОБА_1 завдано шкоду. Внаслідок таких обставин, позивач був вимушений змінити свій звичайний стиль життя та прикладати додаткових зусиль для його відновлення (витратив свій час, зазнав як мінімум дискомфорту та нервового напруження), що є безумовною обставиною завдання йому моральних страждань;
суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, знайшли часткове своє підтвердження у судовому засіданні. За таких обставин суд першої інстанції зробив висновок, що право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, порушене. Тому позов підлягає частковому задоволенню, а зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській областіна користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн.
Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції
Постановою Рівненського апеляційного суду від 26 червня 2024 року апеляційну скаргу Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області задоволено.
Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 25 березня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Апеляційний суд виходив з того, що:
схема місця ДТП, яка сталася 08 жовтня 2020 року о 18:50 год на автомобільній дорозі Т-18-12, що була складена поліцейським СРПП № 4 Корецького ВП № 7 ОСОБА_2, та містить заміри вибоїн, а також власні фотознімки ОСОБА_1 , якими зафіксовано вибоїни є неналежним та недопустимим доказом для покладення на одного з відповідачів обов`язку з відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, що завдана внаслідок заподіяння збитків його транспортному засобу внаслідок незадовільного утримання доріг;
відповідно до визначення, яке наведене в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, схема місця ДТП - це графічне зображення місця ДТП з відображенням та фіксацією на ньому всіх об`єктів та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, яке оформлюється з дотриманням вимог цього наказу на місці пригоди і підписується її учасниками. Отже, цей документ (схема місця ДТП) в розумінні законодавства не встановлює факту ДТП, причин її настання чи винуватця в настанні пригоди, а є лише одним з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, який необхідний для прийняття в ній рішення за сукупності доказів;
на виконання ухвали Корецького районного суду Рівненської області від 24 листопада 2024 року ВП № 7 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області листом від 19 січня 2024 року № 355/214/01-2024 повідомило суд, що схеми ДТП працівниками за фактом ДТП не складались, а про інформацію з того приводу, чи притягувались до відповідальності за фактом ДТП балансоутримувачі дороги, їм не було відомо;
у листі від 24 січня 2024 року № 476/214/01-2024 ВП №7 зазначено про те, що згідно з базою ІПНП ОСОБА_1 повідомляв на лінію «102» про подію, що сталася з ним 08 жовтня 2020 року на автомобільній дорозі Т-18-12 Немовичі - Березне - Великі Межирічі - М06. Подія була зареєстрована в Єдиному обліку 08 жовтня 2020 року за № 3152. Дані матеріали були списані довідкою та здані в архів. У зв`язку із збройним нападом по всій території України та введенням воєнного стану актом про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду від 24 лютого 2022 року № 2, всі матеріали, які зберігалися в архіві, були знищені. Працівниками ВП № 7 протоколи щодо притягнення посадових осіб за утримання вулично-дорожньої мережі не складаються. Тому усупереч висновку суду першої інстанції вказаний лист не підтверджує факту настання ДТП, а лише фіксує звернення позивача до органів поліції;
у спірних правовідносинах відсутність вини повинен доводити заподіювач шкоди, але при цьому позивач зобов`язаний навести факти на обґрунтування вимог. Натомість у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджували б факт настання ДТП, незадовільного стану відрізку дороги, на якому трапилася пригода, вину власника дороги, яка полягала в незадовільному утриманні дороги, а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними складовими та заподіяною шкодою.
Додатковою постановою Рівненського апеляційного суду від 02 липня 2024 року заяву Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області задоволено частково, компенсовано Службі за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати у виді сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 1 611,00 грн.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У липні 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Касаційна скарга мотивована тим, що:
апеляційний суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, ухвалив судове рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Також суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, що призвело до ухвалення помилкового судового рішення;
суд апеляційної інстанції не врахував, що рішення суду першої інстанції в цій справі було прийнято із дотриманням норм матеріального та процесуального права на підставі належних, допустимих та достатніх доказів. Додана до матеріалів справи Схема місця ДТП, яка сталась 08 жовтня 2020 року на автомобільній дорозі Т-18-12, що була складена поліцейським СРПП № 4 Корецького ВП № 7 ОСОБА_2, містить заміри вибоїн, автентичність якої було підтверджено в судовому засіданні її автором - поліцейським ОСОБА_2 Посилання відповідачів на те, що план-схема ДТП є неналежним доказом, адже не підписана поліцейським, то згідно із нормами Закону України «Про дорожній рух», Кодексу України про адміністративні правопорушення та Закону України «Про національну поліцію», належне оформлення матеріалів ДТП покладається саме на працівників патрульної поліції, а не на учасника ДТП;
факт ДТП також підтверджується листом ВП № 7 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 24 січня 2024 року № 476/214/01-2024, зі змісту якого встановлено, що згідно бази ІПНП, громадянин ОСОБА_1 повідомляв на лінію «102» про подію, що сталася з ним 08 жовтня 2020 року на автомобільній дорозі Т-18-12 Немовичі - Березне - Великі Межирічі - М06. Подія була зареєстрована в Єдиному обліку 08 жовтня 2020 року за № 3152. Працівниками ВП № 7 протоколи щодо притягнення посадових осіб за утримання вулично-дорожньої мережі не складаються;
на виконання ухвали суду від 24 січня 2024 року від УПП в Рівненській області ДПП надійшла відповідь від 02 лютого 2024 року № 38/41/30/01-2024, відповідно до якої за фактом ДТП, яка відбулася 08 жовтня 2020 року за участю автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номерний знак НОМЕР_1 , за участю ОСОБА_1 на автомобільній дорозі Т-18-12 Немовичі - Березне - Великі Межирічі біля с. Дивень Рівненського району Рівненської області, в УПП відсутня інформація про притягнення до відповідальності балансоутримувачів вказаної ділянки дороги за неналежне її утримання. Реагування на ДТП та оформлення адміністративних матеріалів за вказаною подією було здійснено уповноваженими особами ВП № 7. Водночас відповідно до листа ВП № 7 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 05 лютого 2024 року № 655/214/01-2024 згідно бази ІПНП ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі статті 124 КУпАП не притягався. Зі змісту листа Рівненської обласної державної адміністрації від 13 квітня 2020 року № КО-8171-20 прийняття рішення про ремонт автомобільної дороги Т-18-12 Немовичи - Березне - Великі Межирічі - Федорівка в с. Великі Межирічі Корецького району є компетенцією Служби автомобільних доріг у Рівненській області;
тлумачення норм Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про автомобільні дороги», Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 (із змінами та доповненнями) дозволяє дійти висновку, що у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами;
Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області є належним відповідачем у справі, оскільки саме до її повноважень та обов`язків належить вибір підрядника, який на замовлення Служби буде здійснювати ремонт автомобільних доріг. Саме Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області зобов`язана була вчиняти всі необхідні дії задля забезпечення безпеки дорожнього руху автомобільними дорогами, які знаходяться на її балансі, у тому числі здійснювати контроль за виконанням виконавцем покладених на нього обов`язків своєчасно та належним чином;
суд першої інстанції правильно вказав, що внаслідок ДТП, в яку потрапив ОСОБА_1 , його майну (автомобілю) було завдано шкоду. Позивач був вимушений змінити свій звичайний стиль життя та прикладати додаткових зусиль для його відновлення (витратив свій час, зазнав як мінімум дискомфорту та нервового напруження), що є безумовною обставиною завдання йому моральних страждань;
відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Відповідач не довів відсутність своєї вини у завдані шкоди позивачу ОСОБА_1 , тому суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про відмову в задоволенні позову.
Аналіз змісту касаційної скарги свідчить про те, що судове рішення оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області про стягнення моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн, тому в іншій частині не оскаржується та в касаційному порядку не переглядається.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
У серпні 2024 року від Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській областінадійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
Відзив обґрунтований тим, що:
оскаржена постанова апеляційного суду є законною та обґрунтованою. Суд апеляційної інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, повно і всебічно з`ясував обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень;
у тексті касаційної скарги скаржник хоч і послався на постанови Верховного Суду, але не навів доводів в чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість висновків апеляційного суду. Суд апеляційної інстанції зазначив про відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів, які підтверджували б факт настання ДТП, незадовільний стану відрізку дороги, на якому настала ДТП, вину власника дороги, яка полягала в незадовільному утриманні дороги, а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними складовими та заподіяною шкодою;
апеляційний суд правомірно вказав, що у спірних правовідносинах відсутність вини повинен доводити заподіювач шкоди, але при цьому позивач зобов`язаний навести факти на обґрунтування вимог. Крім того, відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін;
позивач у касаційній скарзі безпідставно вказує на укладений між Службою автомобільних доріг у Рівненській області (відповідно до наказу Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України від 31 березня 2023 року № Н-131 перейменовано на Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області) та ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» договір № 2 про закупівлю послуг від 09 січня 2019 року та договір № 6 від 07 квітня 2020 року, навів відповідні постанови Верховного Суду, в яких зазначено, що саме власник доріг повинен нести відповідальність за шкоду, завдану ДТП у зв`язку з незадовільним станом автомобільних доріг. Службою про факт укладення зазначених договорів наводився як другорядний і лише по тексту відзиву на позовну заяву у суді першої інстанції, подаючи апеляційну скаргу, Служба звертала увагу апеляційного суду про ненадання ОСОБА_1 належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів настання факту ДТП, наявності моральної шкоди;
враховуючи, що статтею 1167 ЦК України унормовано, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, саме лист УПП в Рівненській області від 02 лютого 2024 року № 3805/41/30/01-2024 свідчить про відсутність вини Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області;
зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки/бездіяльності особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою/бездіяльністю особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Проте скаржник не надав доказів всіх перерахованих складових, при наявності яких виникає зобов`язання зі сплати моральної шкоди, а суд апеляційної інстанції правомірно вказав про це.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів: Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Крата В. І. визнано необґрунтованою та передано судді, який не входить до складу суду, визначеному у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.
Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Дундар І. О., Крата В. І., Краснощокова Є. В. відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 563/1708/23 та витребувано справу із суду першої інстанції. 
У серпні 2024 року справа № 563/1708/23 надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 31 липня 2024 року зазначено, що касаційна скарга містить підстави касаційної оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 904/5489/18, від 14 вересня 2020 року в справі № 127/18036/15-ц, від 25 липня 2019 року в справі № 161/626/17, від 28 жовтня 2019 року в справі № 554/1583/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 755/2545/15-ц, від 09 лютого 2022 року у справі № 161/7881/20, від 18 січня 2023 року у справі № 642/5814/18, від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20, від 09 січня 2024 у справі 344/10156/23, від 30 листопада 2022 року у справі № 344/3764/21, від 02 травня 2023 року у справі 911/476/23, від 17 березня 2021 року у справі № 420/239/20, від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17, від 20 червня 2018 року у справі № 914/1748/17; судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України).
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником автомобіля марки CHEVROLET AVEO, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , є ОСОБА_1 .
Схема місця ДТП, яка сталася 08 жовтня 2020 року о 18:50 год на автомобільній дорозі Т-18-12, що була складена поліцейським СРПП № 4 Корецького ВП № 7 ОСОБА_2, містить заміри вибоїн. Автентичність Схеми місця ДТП підтверджено в судовому засіданні її автором - поліцейським ОСОБА_2
Відповідно до листа ВП № 7 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 24 січня 2024 року № 476/214/01-2024 громадянин ОСОБА_1 повідомляв на лінію «102» про подію, що сталася з ним 08 жовтня 2020 року на автомобільній дорозі Т-18-12 Немовичі-Березне-В.Межирічі-М06. Подія була зареєстрована в ЄО 08 жовтня 2020 року за № 3152. Ці матеріали були списані довідкою та здані в архів. У зв`язку із збройним нападом по всій території України та введенням воєнного стану, актом про вилучення для знищення документів не внесених до Національного архівного фонду № 2 від 24 лютого 2022 року, всі матеріали, які зберігалися в архіві були знищені. Працівниками ВП № 7 протоколи щодо притягнення посадових осіб за утримання вулично-дорожньої мережі не складаються.
Від УПП в Рівненській області ДПП, на виконання ухвали суду від 24 січня 2024 року, надійшла відповідь від 02 лютого 2024 року № 38/41/30/01-2024, відповідно до якої, за фактом ДТП, яка відбулася 08 жовтня 2020 року за участю автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номерний знак НОМЕР_1 , за участю ОСОБА_1 на автомобільній дорозі Т-18-12 Немовичі - Березне -Великі Межирічі біля с. Дивень Рівненського району Рівненської області в УПП відсутня інформація про притягнення до відповідальності балансоутримувачів вказаної ділянки дороги за неналежне її утримання. Реагування на ДТП та оформлення адміністративних матеріалів за вказаною подією було здійснено уповноваженими особами ВП № 7.
Відповідно до листа ВП № 7 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 05 лютого 2024 року № 655/214/01-2024 згідно з базою ІПНП ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП не притягувався.
Згідно з листом Рівненської обласної державної адміністрації від 13 квітня 2020 року № КО-8171-20 прийняття рішення про ремонт автомобільної дороги Т-18-12 Немовичи - Березне - Великі Межирічі - Федорівка в с. Великі Межирічі Корецького району, є компетенцією Служби автомобільних доріг у Рівненській області.
Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області є державною організацією, що належить до сфери управління Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України, яке є правонаступником Державної служби автомобільних доріг України.
Відповідно до наказу Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України від 31 березня 2023 року № Н-131 Службу автомобільних доріг у Рівненській області перейменовано на Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області.
Службою автомобільних доріг у Рівненській області (замовник) за результатами (аукціону) відкритих торгів укладались договори про закупівлю послуг із ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (виконавець) на експлуатаційне утримання та поточний дрібний ремонт автомобільних доріг загального користування державного значення в межах Рівненської області.
Позиція Верховного Суду
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20)).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2023 року в справі № 487/9345/19 (провадження № 61-12611св22)).
Вирішуючи спір, що виник в межах цивільних правовідносин, слід зважати, що аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди (див. постанови Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 755/2545/15-ц, від 04 листопада 2020 року у справі № 686/6022/18, від 21 квітня 2021 року у справі № 648/2035/17, від 09 лютого 2022 року у справі № 161/7881/20).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.
У частині першій статті 24 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 19 Закону України «Про автомобільні дороги» основними обов`язками органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами та нормами. Отже, такі повноваження виділено законодавцем, як два самостійні повноваження органів місцевого самоврядування.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що саме на власників або уповноважених ними дорожньо-експлуатаційні організації (у разі передання дороги на баланс таким організаціям) покладений обов`язок постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, та відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2025 року в справі № 201/1763/22 (провадження № 61-254св24)).
За змістом статті 10 Закону України «Про автомобільні дороги» державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади у галузі транспорту і який має свої органи управління на місцях. Відповідно до пунктів 4-6, 9, 10 статті 11 Закону України «Про автомобільні дороги» основними обов`язками органу державного управління автомобільними дорогами загального користування є, зокрема, розробка та реалізація заходів з безпеки дорожнього руху; забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів з нормативними технічними характеристиками і навантаженнями; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами і нормами; забезпечення технічного нагляду за станом автомобільних доріг; виявлення аварійно-небезпечних місць (ділянок) та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод на автомобільних дорогах і здійснення заходів щодо їх ліквідації. Тлумачення норм Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про автомобільні дороги», Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 (із змінами та доповненнями) дозволяє дійти висновку, що у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 904/5489/18).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У справі, що переглядається:
при зверненні з позовом про відшкодування моральної шкоди та зобов`язання вчинити дії ОСОБА_1 наголошував, що 08 жовтня 2020 року він в`їхав у залиту водою вибоїну на проїзній частині, яка не була огороджена у відповідності до вимог чинних на той час ДСТУ та розміри якої не відповідали гранично допустимим розмірам. Внаслідок протиправних дій (бездіяльності) відповідача, яка полягала у відсутності відповідних дорожніх знаків, монтуванні огородження вибоїн на дорозі, його транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень, а йому була завдана моральна шкода, яка полягає у суттєвих змінах у його житті з причин неможливості використовувати власний транспортний засіб за призначенням для особистих потреб до проведення ремонтних робіт, витрачання значного часу на пошук виконавця робіт з ремонту транспортного засобу, моральних та душевних стражданнях (стресу), нервових розладах, психологічному напруженні до моменту відновлення стану, який існував до ДТП; 
суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що неналежне утримання зазначеної ділянки автомобільної дороги призвело до ДТП, внаслідок чого був пошкоджений автомобіль позивача, що завдало позивачу моральних страждань;
апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б, в тому числі підтверджували факт настання ДТП, а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними складовими та заподіяною шкодою. Таким чином, суд апеляційної інстанції виходив з того, що, незважаючи на встановлені нормами законодавства порядок і підстави притягнення відповідальних осіб до відповідальності за неналежне утримання автомобільних доріг, а також передбачені нормами докази таких фактів, матеріали справи містять лише складену з порушенням процесуальних вимог копію схеми ДТП, фотознімки позивача з власних технічних засобів та суперечливі за змістом листи уповноважених органів та показання свідка;
крім того, суд апеляційної інстанції наголошував, що у спірних правовідносинах відсутність вини повинен доводити заподіювач шкоди, але позивач зобов`язаний навести факти на обґрунтування вимог. Проте у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджували б факт настання ДТП, пошкодження транспортного засобу, незадовільний стан відрізку дороги, на якому трапилася ДТП, вину власника дороги, яка полягала в незадовільному утриманні дороги, а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними складовими та заподіяною шкодою;
апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_1 посилався на те, що він зазнав моральної шкоди саме внаслідок протиправних дій (бездіяльності) відповідача, яка полягала у відсутності дорожніх знаків, монтуванні огородження вибоїн на дорозі. Це, в свою чергу, призвело до того, що його транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. Тобто моральна шкода була завдана позивачу пошкодження його майна (автомобіля). При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо пошкодження автомобіля позивача.
Отже, встановивши відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову, але помилився щодо мотивів такої відмови. У задоволенні позову належало відмовити саме з підстав не доведення існування обставин, з якими позивач пов`язує завдання йому моральної шкоди (пошкодження транспортного засобу).
Тому постанову апеляційного суду в оскарженій частині слід змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду частково ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права. Таким чином, касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду в оскарженій частині змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови, а в іншій оскарженій частині постанову апеляційного суду залишити без змін.
Оскільки судове рішення змінено тільки в частині мотивів прийняття, то розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Рівненського апеляційного суду від 26 червня 2024 рокув частині позовних вимог ОСОБА_1 до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Рівненській області про стягнення моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                 В. І. Крат
Судді:                                                                                            Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко