ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 вересня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/894/25	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року (суддя О.С. Луніна) у справі № 160/894/25 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути податковий борг з платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету у сумі 154567,06 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка як платник податків перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області та має податковий борг у сумі 154567,06 грн., який обліковується в інтегрованих картках платника податків та включає в себе заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами які є власниками об`єктів житлової нерухомості у розмірі 3700,00 грн., заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 60629,63 грн. та заборгованість по земельному податку з фізичних осіб у розмірі 90237,43 грн., яка виникла у зв`язку з несплатою платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань, згідно податкових повідомлень-рішень, які не оскаржені відповідачем. З урахуванням вимог ст.ст. 56, 57 Податкового кодексу України у зв`язку з несплатою у встановлені строки нарахованих сум, грошові зобов`язання набули статусу податкового боргу. Відповідно до статті 59 Податкового кодексу України позивачем сформовано та направлено на адресу відповідачки податкову вимогу №12430-50/67 від 28.11.2018 року. Беручи до уваги вищенаведене, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області як контролюючий орган набув права відповідно до Податкового кодексу України звернутися до суду з позовною заявою про стягнення з відповідачки податкового боргу. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного бюджету України податковий борг у сумі 154567,06 грн. (сто п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят сім) гривень 06 копійок. 
Судом першої інстанції зазначено, що у зв`язку з несплатою фізичною особою ОСОБА_1 сум податкового боргу, ГУ ДПС у Дніпропетровській області була сформована податкова 
вимога від 28.11.2018 року №12430-50/67 та надіслана рекомендованим поштовим відправленням на адресу платника податків, яка зазначена інтегрованій картці платника податку, однак на адресу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області повернувся конверт із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Суд вказав, що відповідач не повідомляла контролюючий орган у встановлений законом спосіб про зміну адреси реєстрації чи місця проживання, а тому позивач як податкові повідомлення-рішення, так і податкову вимогу направляв на адресу, яка відображена в інтегрованих картках платника податку.
Враховуючи викладене, суд вважав правомірним стягнення з відповідачки суми податкового боргу у загальному розмірі 154567,06 грн, оскільки докази самостійного погашення нею заборгованості відсутні.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про неможливість встановити зареєстроване місце проживання відповідачки та вона була позбавлена можливості дізнатися про звернення позивача до суду із позовом. Зауважує, що всі подані суду податкові повідомлення-рішення не мають розрахунків до них, що позбавляє можливості здійснити перевірку складових суми боргу. Вважає, що перевірити розрахунок податкового боргу з земельного податку на суму 90237,43 грн. та з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 64329,63 грн. неможливо. Зауважує, що податкова вимога від 28.11.2018 направлена не за адресою проживання відповідачки та не за тією адресою, яка вказано у податковому повідомленні-рішенні від 16.05.2018 року. Зазначає, що податкові повідомлення-рішення від 11.10.2023 року також направлялися за неправильною адресою, адже з 2021 року у позивача була інформація про те, що позивачка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . Зауважує, що офіційне листування та вручення кореспонденції ведеться за адресою зареєстрованого місця проживання особи. Вважає, що податковою адресою платника податків-фізичної особи визнається місце її проживання, а на контролюючий орган покладено обов`язок з оновлення (актуалізації) інформації про адресу платника податків.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що в інтегрованих картках платника податків ОСОБА_1 обліковується податковий борг у сумі 154567,06 грн., а саме: заборгованість по податку на нерухому майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами які є власниками об`єктів житлової нерухомості, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 3700,00 грн., згідно податкових повідомлень-рішень:
- №0792716-2411-0467-UA12020290000063321 від 11.10.2023 на суму 1924,00 грн.;
- №0792715-2411-0467-UA12020290000063321 від 11.10.2023 на суму 1776,00 грн.;
Також у відповідачки наявна заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 60629,63 грн., згідно податкових повідомлень-рішень:
- №0020518-5050-0467 від 12.03.2019 року на суму 10982,85 грн;
- №0610845-2404-0467 від 27.04.2021 року на суму 12771,78 грн;
- №0792777-2411-0467-UA12020010000033698 від 11.10.2023 на суму 19175,00 грн.;
- №0792776-2411-0467-UA12020010000033698 від 11.10.2023 на суму 17700,00 грн.
Крім того, згідно податкового повідомлення-рішення №382-13-13-0467 від 16.05.2018 року у відповідачки наявна заборгованість по земельному податку з фізичних осіб у розмірі 90237,43 грн.
Інформація про оскарження наведених вище податкових повідомлень-рішень в адміністративному чи в судовому порядку в матеріалах справи відсутня.
Відповідно до ст.59 ПК України, у зв`язку з несплатою до бюджету сум податкового боргу відповідачем, ГУ ДПС у Дніпропетровській області сформовано податкову вимогу від 28.11.2018 року №12430-50/67, яка направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення відправлення на адресу платника податків ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , проте до контролюючого органу повернувся конверт з відміткою про невручення.
У зв`язку наведеним вище, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області подано позовну заяву, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача податковий борг у розмірі 154567,06 грн.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до ст. 16 Податкового кодексу України (далі ПК України), платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Згідно з п.95.2 ст.95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Відповідно до ст. 14 ПК України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному ПК України.
Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п.59.5 ст.59 ПК України у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Пунктом 58.3 ст. 58 ПК України в редакції Закону № 1797-VIII від 21.12.2016 було визначено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.
Пунктом 58.3 ст. 58 ПК України в редакції Закону № 466-IX від 16.01.2020 встановлено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Положеннями ст. 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
Пунктом 45.1 ст. 45 ПК України визначено, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Колегія суддів зазначає, що оскільки вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України, тощо.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що в інтегрованих картках платника податків ОСОБА_1 обліковується податковий борг у сумі 154567,06 грн., а саме: заборгованість по податку на нерухому майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами які є власниками об`єктів житлової нерухомості, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 3700,00 грн., згідно податкових повідомлень-рішень:
- №0792716-2411-0467-UA12020290000063321 від 11.10.2023 на суму 1924,00 грн.;
- №0792715-2411-0467-UA12020290000063321 від 11.10.2023 на суму 1776,00 грн.;
Також у відповідачки наявна заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 60629,63 грн., згідно податкових повідомлень-рішень:
- №0020518-5050-0467 від 12.03.2019 року на суму 10982,85 грн;
- №0610845-2404-0467 від 27.04.2021 року на суму 12771,78 грн;
- №0792777-2411-0467-UA12020010000033698 від 11.10.2023 на суму 19175,00 грн.;
- №0792776-2411-0467-UA12020010000033698 від 11.10.2023 на суму 17700,00 грн.
Крім того, згідно податкового повідомлення-рішення №382-13-13-0467 від 16.05.2018 року у відповідачки наявна заборгованість по земельному податку з фізичних осіб у розмірі 90237,43 грн.
Колегія суддів зауважує, що питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом даного позову, оскільки податкове повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у справі.
Аналогічний висновок вказано Верховним Судом у постанові від 22.06.2023 року у справі №380/783/21.
Відтак, апеляційний суд відхиляє аргументи скаржника стосовно розрахунків до вищезгаданих податкових-повідомлень рішень, адже ці рішення містять розмір грошових зобов`язань та не є предметом дослідження у справі.
Апеляційний суд зі змісту матеріалів справи встановив, що позивач подав до матеріалів справи докази, які підтверджують, що позивач мав інформацію про адресу проживання відповідачки, що відповідно є її податковою адресою. 
Так, зокрема, позивач мав дані, що з липня 2014 року адресою проживання відповідачки була АДРЕСА_3 (а.с.10), а з 13 листопада 2018 року адреса проживання відповідачки - АДРЕСА_1 (а.с.9).
Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила, що надсилання контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення податкового повідомлення-рішення №382-13-13-0467 від 16.05.2018 року здійснено на податкову адресу відповідачки АДРЕСА_3 , тобто з дотриманням приписів ПК України.
Проте, податкові повідомлення рішення від 12.03.2019 року  №0020518-5050-0467, від 27.04.2021 року №0610845-2404-0467, від 11.10.2023 року №0792716-2411-0467-UA12020290000063321, №0792715-2411-0467-UA12020290000063321, №0792777-2411-0467-UA12020010000033698, №0792776-2411-0467-UA12020010000033698, надіслані контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення не на податкову адресу відповідачки - АДРЕСА_1 , а отже вони не вручені відповідачці, не є угодженими та не набули статусу податкового боргу на загальну суму 64329,63 грн.
Крім того, контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення надіслано відповідачці податкову вимогу від 28.11.2018 року №12430-50/67 не на її податкову адресу - АДРЕСА_1 , а отже ця вимога не є врученою належним чином відповідачці.
Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем не дотримано вимоги ст. 95 ПК України, а тому підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.
Натомість, суд першої інстанції помилково вказав, що наявні підстави задовольнити позовні вимоги повністю та стягнути з відповідачки податковий борг у розмірі 154567,06 грн.
Апеляційний суд відхиляє аргументи скаржника про те, що згідно п.2 ч.3 ст. 317 КАС України судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, адже справа №160/894/25 розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та без проведення судового засідання.
Водночас, варто зауважити, що застосовуючи процесуальні норми суд має керуватися принципом розумності відповідно до якого застосування цих норм має бути спрямованим на досягнення легітимної мети, уникаючи надмірного формалізму, що може порушувати право особи на доступ до суду.
Обмежившись посиланням на приписи ч.3 ст. 171 КАС України, суд першої інстанції не скористався можливістю згідно ч.6 ст. 171 КАС України встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачки згідно Єдиного державного демографічного реєстру. 
Відтак, суд першої інстанції помилково та передчасно дійшов висновку про неможливість встановити зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки, через що ним не було виконано положення ст. 174 КАС України щодо надсилання відповідачці копії ухвали про відкриття провадження у справі, а отже є обґрунтованими аргументи скаржника про допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Відповідно до положень ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.6 ст. 139 КАС України).
Матеріалами справи підтверджено сплату відповідачкою судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн.
Таким чином, враховуючи приписи ст. 139 КАС України наявні підстави для стягнення з позивача на користь відповідачки витрат зі сплати судового збору у розмірі 3633,60 грн.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року у справі № 160/894/25 - скасувати та ухвалити нову постанову.
В задоволенні позову Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3633,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Постанова  суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

        Повний текст постанови складено 09.09.2025
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров