ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року		Справа № 260/3417/25 пров. № А/857/28310/25	

  Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року (суддя Скраль Т.В., м.Ужгород) , -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч) в якому просив:
визнати бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу протиправною відмову відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати донарахованого грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 01.12.2022 по день фактичної виплати донарахованого грошового забезпечення, тобто по 16.04.2025 відповідно до «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі – Порядок №159) протиправною; 
зобов`язати в/ч нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати донарахованого грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01.12.2022 по день фактичної виплати донарахованого грошового забезпечення, тобто по 16.04.2025, відповідно до Порядку №159.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії в/ч щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення за період з 01.12.2022 по 16.04.2025 відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі – Закон №2050-ІІІ) та Порядку №159. Зобов`язано в/ч нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2022 по 16.04.2025, відповідно до Закону №2050-III та Порядку №159. В решті позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В апеляційній скарзі вказує, що при прийнятті рішення про виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати має значення дата нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати такої є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів. При цьому зазначає, що виплата на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі №260/5811/24 (далі – Рішення суду) була проведена у квітні 2025 року, тобто рішення було виконано у місячний термін з моменту набрання ним законної сили.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду законними та обґрунтованими, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення з 01.12.2022 по дату фактичної виплати заборгованості, відповідно до Рішення суду. 
Такі висновки суду першої інстанції, відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивач проходив військову службу у в/ч.
24.07.2024 наказом в/ч № 770-ОС виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення позивача, заступника начальника в/ч, звільненого з військової служби наказом Голови Державної прикордонної служби України від 22.07.2024 №1289-ОС за підпунктом «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у запас, з правом носіння військової форми одягу. Остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 24.07.2024.
Рішенням суду, яке набрало законної сили 27.03.2025, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу за період з 01.12.2022 по 31.12.2022 включно, підйомну допомогу, отриману в грудні 2022 року, передбачену пунктом 3 статті 91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2011-XII) з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 (далі – Постанова №704) з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано в/ч нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 01.01.2023 по 19.05.2023, допомоги для оздоровлення за 2023 рік, підйомну допомогу, отриману в березні 2023 року, передбачену пунктом 3 статті 9 Закону №2011-XII з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1,14 до Постанови № 704 з урахуванням раніше виплачених сум.
08.04.2025 відповідач листом № 09/С-425/295 повідомив представника позивача, що на виконання Рішення суду ОСОБА_1 нараховано доплату грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 та 01.01.2023 у розмірі 196096,16 грн, з вирахуванням податків та зборів сума становить 174973,03 грн. Виплата буде здійснена до кінця поточного місяця.
16.04.2025 в/ч на виконання Рішення суду перераховано на картковий рахунок позивача 186291,35 грн.
01.05.2025 відповідач листом №09/5889-25 на звернення позивача від 18.04.2025, проінформував, що Рішення суду виконано в повному обсязі. Для виплати компенсації втрати частини доходів у в/ч підстави відсутні.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом №2050-ІІІ.
Відповідно до статті 1 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно з частинами першою, другою статті 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.
Статтею 3 Закону №2050-ІІІ передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).
Відповідно до статті 6 Закону №2050-ІІІ компенсацію виплачують за рахунок:
власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян;
коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету;
коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.
З метою реалізації Закону №2050-ІІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок №159, положення якого фактично відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсації.
Відповідно до пункту 3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата (грошове забезпечення) та сума індексації грошових доходів громадян.
Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. 
Приймаючи постанову від 6 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків.
Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Апеляційний суд зазначає, що сума перерахованого грошового забезпечення на виконання судового рішення не підпадає під визначення доходів передбачених Законом №2050-ІІІ суперечить цьому Закону, оскільки Рішення суду стосується виплати грошового забезпеечення, яке у свою чергу відповідно до частини другої статті 2 Закону №2050-ІІІ вважається  доходом, який одержують на території України і який не має разового характеру.
Отже, грошове забезпечення має щомісячний та постійний характер, тому на таке може бути нарахована компенсація втрати частини доходів у розумінні Закону №2050-ІІІ.
Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої  статтею 2 Закону №2050-ІІІ  та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем грошового забезпечення позивача, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 465/322/17.
Крім того, у постанові від 5 березня 2020 року у справі № 140/1547/19, Верховний Суд зазначив:
«Згідно з положеннями  статті 4 Закону №2050-III  виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до  статті 6 Закону №2050-III  компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу».
У справі, що розглядається, судами встановлено, що грошове забезпечення в належному розмірі не було виплачено позивачу у встановлені законодавством строки. Відповідач виплатив позивачу заборгованість грошового забезпечення лише 16.04.2025. А тому відповідач, одночасно із виплатою суми вказаної заборгованості мав обов`язок нарахувати і виплати позивачу суми компенсації втрати частини доходів.
Отже, несвоєчасне отримання позивачем належного розміру грошового забезпечення відбулось у зв`язку з протиправним ненарахуванням відповідачем такого, що встановлено судовим рішенням, тобто, з вини органу, що нараховує і виплачує такі виплати, а тому позивач має право на отримання компенсації втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків його виплати.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що компенсація, передбачена  Законом № 2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (нарахованого грошового забезпечення), а не виконання рішення суду. Оскільки вказані кошти виплачені в результаті нарахування грошового забезпечення та відновлення прав позивача, порушених при виплаті грошового забезпечення у меншому розмірі, вказана сума є доходом в розумінні  статті 2 Закону № 2050-ІІІ.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №159/1615/17, від 29 квітня 2020 року у справі №420/2093/16-а, від 16 грудня 2020 року у справі №521/21718/16-а, від 23 грудня 2020 року у справі № 640/7975/15-а, від 21 вересня 2022 року у справі № 816/1627/18.
Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич