ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1954/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 707/3300/25 Категорія: на ухвалу 	Волкова Н. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів : 

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Фетісова Т.Л.,

секретар: Широкова Г.К.,

учасники справи: 

позивач – Акціонерне товариство «Черкасиобленерго» від імені якого діє відокремлений структурний підрозділ «Черкаські районні енергетичні мережі»;

відповідач – ОСОБА_1 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу – Акціонерне товариство «Черкасиобленерго» від імені якого діє відокремлений структурний підрозділ «Черкаські районні енергетичні мережі»;

       розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Черкасиобленерго» від імені якого діє відокремлений структурний підрозділ «Черкаські районні енергетичні мережі» на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 04 вересня 2025 року про відмову у відкритті провадження в справі за позовом Акціонерного товариства «Черкасиобленерго» від імені якого діє відокремлений структурний підрозділ «Черкаські районні енергетичні мережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії, внаслідок порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії,

в с т а н о в и в :
       
       У серпні 2025 року АТ «Черкасиобленерго» від імені якого діє відокремлений структурний підрозділ «Черкаські районні енергетичні мережі» звернулось до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії, внаслідок порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії.
       Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 04 вересня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Черкасиобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії.
       Роз`яснено позивачу, що заявлений позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства та за предметною підсудністю відноситься до компетенції Господарського суду Черкаської області.
       Мотивуючи прийняту ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що на момент підписання договору з надання електричної енергії ОСОБА_1 був фізичною особою- підприємцем та послуги з постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювались до магазину-ресторану, за адресою якого проводилась господарська діяльність, а відтак, правовідносини у даному випадку регулюються правилами ст. 283-286 ГК України, а позивач, звертаючись до суду загальної юрисдикції, помилково визначив належність спору суду загальної юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з цивільних правовідносин.
       Не погодившись з ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 04 вересня 2025 року, АТ «Черкасиобленерго» від імені якого діє відокремлений структурний підрозділ «Черкаські районні енергетичні мережі» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просило вказану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
       В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у даній справі спірні правовідносини виникли внаслідок порушення споживачем умов публічного договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, до якого споживач приєднався на умовах договору про постачання електричної енергії, а також положень Правил роздрібного ринку електричної енергії. Отже, факт укладення договору з фізичною особою-підприємцем та здійснення чи нездійснення ним підприємницької діяльності на об`єкті під час виявлення порушення ПРРЕЕ, ніяким чином не може бути підставою для остаточного прийняття рішення щодо визначення судової юрисдикції для розгляду справи. предметом якої є стягнення вартості необлікованої електричної енергії.
       Скаржник зазначає, що на момент укладення сторонами публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (2018 рік) та у період, у якому АТ «Черкасиобленерго» виявлено порушення, ОСОБА_1 Правил роздрібного ринку електроенергії (2024), відповідач суб`єктом підприємницької діяльності не був та господарської діяльності не здійснював.
       Предмет спору не пов`язаний із здійсненням господарської діяльності, а лише обмежується обов`язком споживача дотримуватися ПРРЕЕ та сплачувати за електричну енергію.
       Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи таке.
       У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
       Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
       Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
       Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.
       Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
       Відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. У статтях 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
       Згідно з частиною другою статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
       Пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті) та інші справи у визначених законом випадках.
       Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
       Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
       Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
       Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи-підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.
       Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
       Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.
       Вказані правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18.
       Отже, критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин.
       При цьому в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 646/6644/17 зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.
       Відповідно до частини сьомої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
       Фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення (частина перша статті 52 ЦК України).
       Отже, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.
       15 грудня 2017 року набрав чинності ГПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», відповідно до якого господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, яку раніше здійснювала зазначена фізична особа, зареєстрована підприємцем.
       Таким чином, фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин.
       Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.
       Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 593/793/14-ц, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 та від 16 жовтня 2019 року у справі № 337/3833/16-ц.
       З матеріалів справи вбачається, що на момент підписання договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг ПАТ «Черкасиобленерго» від імені якого діяв Черкаський район електричних мереж» від 25 червня 2015 року № 346, ОСОБА_1 діяв як фізична особа-підприємець.
       Об`єктом постачання електроенергії був магазин-ресторан, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
       З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що ОСОБА_1 з 30.10.2018 втратив статус суб`єкта підприємницької діяльності.
       Із позовом позивач звернувся 29.08.2025, тобто після набрання чинності ГПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
       З викладеного вбачається, що припинення підприємницької діяльності позивача до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини у цій справі виникли саме щодо виконання договору постачання електричної енергії, укладеного між суб`єктами господарської діяльності. Тобто стороною правочину виступала фізична особа- підприємець і припинення надалі підприємницької діяльності не змінює правовий статус особи у зобов`язанні.
       Тому, відповідно до зазначеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що цей спір, враховуючи його суб`єктний склад, належить до юрисдикції цивільного суду є безпідставними та спростовуються вказаним вище.
       Будь-якого іншого договору, укладеного пізніше між ПАТ «Черкасиобленерго» та ФОП ОСОБА_1 суду надано не було.
       З 01.01.2019 АТ «Черкасиобленерго» здійснює розподіл електричної енергії в межах закріпленої території Черкаської області, виконує функції, має права і обов`язки Оператора системи розподілу відповідно до постанови НКРЕКП від 16.11.2018 № 1447.
       18.12.2018 споживач: суб`єкт підприємницької діяльності  ОСОБА_1 підписав заяву-приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. У вказаній заяві-приєднанні зазначено, що приєднання споживача з 01.01.2019 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії за особовим рахунком № НОМЕР_1  бази даних абонентів постачальника за регульованим тарифом (а.с. 38).
       В акті про порушення № 006642 від 03.09.2024 Відокремленого структурного підрозділу «Черкаські районні енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго», зокрема, у графі «Характеристика об`єкта» зазначено: «ФОП ОСОБА_1 , дог. № 346, магазин-ресторан…» (а.с. 42).
       З акта технічної перевірки та пломбування № 003004 від 03.09.2024 Відокремленого структурного підрозділу «Черкаські районні енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго» вбачається, що даний акт складено за технічною перевіркою засобів комерційного обліку електричної енергії – магазину-ресторану, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Найменування споживача: «СПД ОСОБА_1 , дог. 346» (а.с. 44).
       Крім того, з розрахунку по акту № 006642 від 03.09.2024 Відокремленого структурного підрозділу «Черкаські районні енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго» вбачається, що правовідносини із споживачем склались на підставі договору про постачання електричної енергії (ДПЕ) № 346 з суб`єктом підприємницької діяльності (СПД) ОСОБА_1 .
       Разом з тим, з вказаного розрахунку заборгованості судом встановлено, що нарахування здійснювалось по тарифу на електроенергію для непобутових споживачів (а.с. 62).
       Відтак, враховуючи характер правовідносин, які виникли між сторонами та які свідчать про його спрямованість на здійснення сторонами підприємницької діяльності, а позовні вимоги стосуються прав та інтересів відповідача саме як учасника господарських відносин – фізичної особи-підприємця, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі про стягнення вартості необлікованої електричної енергії, через віднесення таких вимог до юрисдикції господарського суду.
       Посилання в апеляційній скарзі на те, що здійснення чи нездійснення підприємницькою діяльністю на об`єкті під час виявлення порушення ПРРЕЕ ніяким чином не може бути підставою для остаточного прийняття рішення щодо визначення судової юрисдикції для розгляду справи, предметом якої є стягнення вартості необлікованої електричної енергії, відхиляються колегією суддів, оскільки вимога про стягнення вартості необлікованої електричної енергії (сума завданих збитків) має господарсько-правову природу, оскільки виникла у контексті здійснення підприємницької діяльності.
       Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали суду є безпідставними, зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з ухвалою суду та переоцінки висновків суду, при цьому, будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвали суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.
       Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
       За таких обставин, апеляційну скаргу, відповідно до ст. 375 ЦПК України, слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
       Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Черкасиобленерго» від імені якого діє відокремлений структурний підрозділ «Черкаські районні енергетичні мережі» залишити без задоволення.
       Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 04 вересня 2025 року про відмову у відкритті провадження в справі за позовом Акціонерного товариства «Черкасиобленерго» від імені якого діє відокремлений структурний підрозділ «Черкаські районні енергетичні мережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії, внаслідок порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

       Судді: Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар

Т.Л. Фетісова