Справа № 454/250/20                                Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О. А. 
Провадження № 22-ц/811/1881/25                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       07 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого–суддіНіткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Ніколаєва Леоніда Федоровича на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року в складі судді Веремчука О.А. у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
встановив:
У січні 2020 року позивач АТ КБ “ПриватБанк” звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 28.12.2017 в розмірі 15907 грн.15 коп. 
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 28.12.2017 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картоквий рахунок. 
Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу модлвість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Виконання відповідачем договору вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. 
Щодо встанвлення та зміни кредитного ліміту, Банк керувався п.п.2.1.12.5, 2.1.1.2.6 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту і його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом внесення грошей на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. У зв`язку з значним порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач, станом на 08.12.2019 року, має заборгованість в сумі 15907,15грн., яка складається з: 11294,78грн. – заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 00,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 11294,78 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 00,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 805,69 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 2573,01 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 00.00 грн. - нарахована пеня; 00.00 грн. - нараховано комісії., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. – штраф (фіксована частина): 733.67 грн. – штраф (процентна складова). За таких обставин позивач просив позов задовольнити. 
Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 15907 грн. 15 коп. за кредитним договором №б/н від 28.12.2017 року та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. 
Рішення оскаржив відповідач ОСОБА_1 , апеляційну скаргу в інтересах якого подав адвокат Ніколаєв Л.Ф.
В обгрунутвання доводів скарги покликається на те, що його 28.12.2017 довіритель на вимогу роботодавця звернувся до місцевого відділення ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, з мето відкриття карткового рахунку для переказу роботодавцем заробітної плати та отримання дебетової зарплатної картки. Того ж дня працівники банку надали позивачу для ознайомлення та проставлення підпису Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. При цьому стверджує, що довіритель не заявляв про намір отримати кредит в тому чи іншому вигляді. В Анкеті-заяві були зазначені розширені персональні дані довірителя, однак ні номера банківського рахнку, відкритогго на ім`я довірителя, ні типу, номера та дати виданої держателю кредитної картки, ні кредитного ліміту в Анкеті-заяві не було зазначено. Тому твердження позивача, що наслідком підписанням анкети-заяви відповідач уклав з банком договір та отримав кредитні кошти, є неправдивими, спрямованими на введення суду в оману з метою стягнення грошової суми за фіктивним позовом. Оскільки ні Анкета-заява, ні не підписані «Умови та правила…» та «Тарифи…» не є частинами кредитного договору, його між сторонами укладено не було. 
Просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно ч. 3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, сумарний розмір якої не перевищує тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. 
Здовольняючи позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог. 
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28.12.2017 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 28.12.2017 про приєднання до Умов та Прави надання банківських послуг у Приват Банку (а.с.18). 
Заява не містить будь яких умов кредитування, однак у заяві зазначено, що позичальник підписанням цієї анкети-заяви відповідно до ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєднався до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет, та які разом разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого шляхом самостійного роздрукування. 
Банком надана довідка про те, що в межах підписаного кредитного договору б/н від 28.12.2017 ОСОБА_1 надані кредитні картки: НОМЕР_1 , зі строком дії до останнього дня 10.2021 (а.с.80, 131).
Виписка за договором б/н по банківському рахунку містить інформацію про встановлення 28.12.2017 кредитного ліміту в сумі 700,00 грн. та початку користування коштами з 30.12.2017 (а.с.97, 130). 
Також, з виписок вбачається, що ОСОБА_1 за договором б/н від 27.12.2017 у період з 30.12.2017 по листопад 2018 року активно користувався коштами, здійснював перекази в свою «Скарбничку» 26**99, знімав готівку у банкоматі, користувався послугою «Миттєва розстрочка».
Згідно із розрахунком заборгованості за договором №б/н від 28.12.2017, станом на 31.08.2019 у ОСОБА_1 наявна заборгованість в сумі 15907,15грн., з яких: 11294,78грн. – заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 00,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 11294,78 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 00,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 805,69 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 2573,01 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 00.00 грн. - нарахована пеня; 00.00 грн. - нараховано комісії, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. – штраф (фіксована частина): 733.67 грн. – штраф (процентна складова).
Не визнаючи позовні вимоги про стягненнязаборгованості, відповідач посилається на ту обставину, що жодного кредитного договору між ним та банком укладено не було. 
Однак такі твердження не заслуговують на увагу з огляду на таке. 
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», заповнив і підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку до укладення договору і згоден з його умовами.
Підписана відповідачем анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема повну дату його народження, РНОКПП, таємне слово, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, розмір доходу.
В результаті досягнення домовленості між сторонами щодо надання кредиту відповідач отримав кредитну картку, яку активував за допомогою відповідного коду.
Як вбачається із виписки по особовому рахунку відповідача, доданого банком до позовної заяви, відповідач активно використовував кредитні кошти.
Крім того, позивачем надано довідку про надання кредитної картки відповідачу, яка за своїм номером є ідентичною до тої, що вказана у виписці по особовому рахунку, а також довідку про зміну умов кредитування.
Наявні у матеріалах справи у свій сукупності свідчать про укладення між сторонами договору про кредитування та обслуговування картрахунку.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Як убачається з матеріалів справи, виписка по особовому рахунку надана на ім`я ОСОБА_1 містить інформацію щодо його РНОКПП, паспортних даних, дати народження, за яким договором надається (№ б/н) та за якими кредитними картками здійснювались операції.
Таким чином, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за якою обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, зокрема, з анкетою-заявою підписаною відповідачем, копією довідки про надання кредитної картки, довідкою про зміну умов кредитування, розрахунком заборгованості, підтверджують отримання відповідачем кредитних карток, користування коштами, а також наявність заборгованості відповідача за виданим кредитом.
Відповідач обставини видачі кредитних карток, встановлення ліміту, користування вказаними картками та кредитними коштами не спростував.
За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 294 грн. 78 коп. 
Разом з тим, перевіряючи розрахунок заборгованості, суд першої інстанції мав також здійснити перевірку на відповідність умовам укладеного кредитного договору щодо нарахування відсотків за користування кредитним коштами.
Звертаючись з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, позивач, окрім тіла кредиту зазначив, що розмір процентів визначено Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, які разом із підписаною відповідачем заявою становлять договір банківського обслуговування. Тобто позивач стверджував, що договором було встановлено розмір процентів, які позичальник має сплатити на користь позикодавця за користування кредитом.
У даному випадку судова колегія застосовує у спірних правовідносинах висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, за яким без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленомустаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.
Разом з тим, суд першої інстанції, посилаючись на положення пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, не врахував, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не підписаний відповідачем.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент користування відповідачем Банку взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів користування коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви розмірах і порядках.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Сукупність наведених обставин унеможливлює дійти висновку про обґрунтованість нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Таким чином, заявлена до стягнення сума заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 805 грн. 69 коп. за період з 28.12.2017 по 31.08.2019 року, стягненню не підлягає.
Щодо стягнення 2573 грн. 01 коп. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України за період з 01.10.2019 по 01.03.2020, то колегія суддів в виходить з такого. 
Як вбачається з позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк», позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, посилався на те, що умови їх нарахування зазначено в договорі, який узгоджено між сторонами, оскільки ОСОБА_1 підписав анкету-заяву та погодився на встановлені Тарифи банку, які передбачали оплату процентів, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.
Як зазначено вище, матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, а саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
За таких підстав, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За положенням ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в цій частині, Банк зазначав, що із 01.04.2019 впроваджено зміни Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п. 2.1.1.12. у разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181 дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідност до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд».
Зважаючи на те, що Банком не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту узгодження із позичальником вказаної відсоткової ставки на прострочене тіло кредиту, позовні вимоги банку в цій частині не підлягають задоволенню.
Отже, вимоги банку в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 2573 грн. 01 коп. є безпідставними, оскільки позивачем не доведено укладення договору на таких умовах.
Так, як з підписом відповідача, суду надано лише анкета заява, яка не містить умов щодо розміру відсотків за користування коштами, а також умов щодо штрафу, висновок суду першої інстанції про доведеність позивачем вимог про стягнення процентів за ст. 1048 ЦК України, ч.2 ст. 625 ЦК України, штрафу є безпідставний.
Надані умови та правила, а також тарифи відповідачем не підписані, а тому не можуть бути доказом досягення домовленостей про розмір відсотків та штрафів.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Зазначених вище обставин під час розгляду справи суд першої інстанції до уваги не взяв, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення у справі та безпідставного стягнення з відповідача на користь позивача 805,69 – заборгованості за простроченими відсотками, 2573,01 грн. – заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК україни, а також 500 грн штрафу (фіксована частина) та 733,67 грн штрафу (процентна складова).
Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Зважаючи на викладжене вище, рішення Сокальського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року необхідно змінити в частині визначення розміру заборгованості, а саме зменшенню з 15907,15 грн. до 11294,78 грн. 
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, а тому розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, в розмірі 1492,51 грн.
При подачі апеляційної скарги, відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 3153 грн. Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, з АТ КБ «Приватбанк» на користь відповідача підлягає стягненню 914 грн. 23 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги та зміну судового рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» необхідно стягнути 578 грн. 28 коп. судового збору.
Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-
ухвалив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ніколаєва Леоніда задовольнити частково.
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Приватбанк» заборгованості за Договором б/н від 28.12.2017 змінити, зменшивши загальний розмір заборгованості з 15907 грн. 15 коп. до 11294 (одинадцять тисяч двісті дев`яносто чотири) гривень 78 копійок. 
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Приватбанк» 2102 гривень 00 копійок судового збору скасувати.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Приватбанк» 578 (п`ятсот сімдесят вісім) гривень 28 копійок судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 07 жовтня 2025 року.

Головуючий         А.В. Ніткевич

Судді:                                                        С.М. Бойко

С.М. Копняк