ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2025 року	Львів	Справа № 140/9516/24 пров. № А/857/34681/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                            Матковської З.М.,
суддів                                                                                Гінди О.М., Ніколіна В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року у справі №140/9516/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до   Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції Димарчук Т.М., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Луцьк, дата складання повного тексту рішення 21 листопада 2024 року),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі відповідач) в якому просить: 
визнати протиправною бездіяльності ГУНП у Львівській області, яка полягає у відмові ОСОБА_1 здійснити перерахунок та зарахувати до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за період з 05.04.2004 по 10.04.2015, про що внести зміни в наказ №222о/с від 01.07.2021 (змінений наказом №98о/с від 01.03.2023), вказавши у ньому повну вислугу років, включивши пільгову вислугу за весь період служби в календарну вислугу;
зобов`язати здійснити перерахунок та зарахувати ОСОБА_1 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за період з 05.04.2004 по 10.04.2015, про що внести зміни в наказ №222о/с від 01.07.2021 (змінений наказом №98о/с від 01.03.2023), вказавши у ньому повну вислугу років, включивши пільгову вислугу за весь період служби в календарну вислугу.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач у період з 21.01.2004 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ (міліції) України, а з 07.11.2015 по 01.07.2021 в Національній поліції України.
Відповідно до наказу ГУНП у Львівській області №222о/с від 01.07.2021 (з урахуванням змін, внесених наказом ГУНП у Львівській області від 01.03.2023 №98о/с) вислуга позивача на день звільнення складала: у календарному обчисленні - 18 років 10 місяців 20 днів; у пільговому обчисленні - 24 роки 03 місяці 14 днів.
15.08.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою у якій просив здійснити перерахунок та зарахувати до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за період з 05.04.2004 по 10.04.2015, про що внести зміни в наказ №222о/с від 01.07.2021 (змінений наказом №98о/с від 01.03.2023).
Листом від 31.08.2024 №8073-2024 ГУНП у Львівській області позивачу було відмовлено у здійсненні перерахунку та зарахуванні до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за період з 05.04.2004 по 10.04.2015 та внесенні змін в наказ №222о/с від 01.07.2021 (змінений наказом №98о/с від 01.03.2023). Така відмова мотивована тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» від 17.07.1992 №393 (далі – Постанова №393) (в редакції станом на час підготовки відповіді) вислуга років на пільгових умовах зараховується лише для визначення розміру пенсії.
Позивач вважає таку бездіяльність ГУ НП у Львівській області протиправною та такою, що грубо порушує його особисті права.
Зазначає, що відповідно до приписів пункту 3 Постанови №393, наказу МВС України від 14.11.2007 №431 та статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» вислуга у пільговому обчисленні підлягає зарахуванню до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії.
З наведених підстав просив позов задовольнити.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року у справі №140/9516/24 позов задоволено.
Визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції у Львівській області у зарахуванні до календарної вислуги років ОСОБА_1 його пільгової вислуги років, сформованої за період з 05.04.2004 по 10.04.2015.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області здійснити перерахунок та зарахувати ОСОБА_1 до календарної вислуги років його вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за періоди з 05.04.2004 по 10.04.2015, про що внести відповідні зміни у наказ №222о/с від 01.07.2021 (змінений наказом №98о/с від 01.03.2023).
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт покликається на те, що законодавець у назві статті 17 Закону № 2262 використовує формулювання: види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років "для призначення пенсії". Однак, саме календарна вислуга років є визначальною для набуття права на призначення такої пенсії.
Приписи п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 суперечать приписам п. "а" ст.12 Закону № 2262 застосуванню підлягає саме Закон України, оскільки у відповідності до ч.4 ст.9 КАС України має вищу юридичну силу.
Відповідно до наказу ГУНП у Львівській області від 01.07.2021 року № 222 о/с ОСОБА_1 звільнений відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» зі служби в поліції за пунктом 4 частини 1 статті 77. Стаж служби в поліції при звільненні та для виплати одноразової грошової допомоги становив (з урахуванням змін внесених наказом ГУНП у Львівській області № 98 о/с від 01.03.2023) в календарному обчисленні 18 років 10 місяців 20 днів, у пільговому обчисленні 24 роки 03 місяці 14 днів.
Згідно з положеннями вказаного Закону беззаперечною умовою призначення пенсії за вислугу років особі, на яку поширюється дія цього Закону, є наявність в особи на день звільнення визначеної Законом достатньої календарної вислуги років. Важливою умовою для призначення пенсії за вислугу років є певний стаж роботи за спеціальністю.
На даний час згідно положень постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 пільгова вислуга років враховується лише при визначенні розміру пенсії та не береться до уваги при визначенні наявності у особи права на призначення пенсії за вислугу років.
ГУНП у Львівській області не вбачає підстав для зарахування до календарної вислуги позивача у пільговому обчисленні його часу служби в відповідно до положень наказу Міністерства внутрішніх справ України від 14.11.2007 № 431.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 у період з 21.01.2004 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ (міліції) України, а з 07.11.2015 по 01.07.2021 в Національній поліції України.
Відповідно до Витягу із послужного списку позивач займав такі посади:
05.04.2004 – 01.11.2004 – дільничний інспектор міліції Ківерцівського районного відділу УМВС України у Волинській області;
01.11.2004 – 09.02.2006 – старший оперуповноважений групи по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Маневицького районного відділу УМВС України у Волинській області;
09.02.2006 – 26.10.2007 – оперуповноважений бюро оперативно-розшукової роботи при УМВС України у Волинській області;
26.20.2007 – 12.08.2008 – старший оперуповноважений оперативно-пошукового сектору відділу БНОН УМВС України у Волинській області;
12.08.2008 – 31.08.2009 – начальник оперативно-пошукового сектору відділу БНОН УМВС України у Волинській області;
31.08.2009 – 23.12.2009 - старший оперуповноважений відділу в ОВС відділу боротьби з правопорушеннями та переробки наркотичних культур управління боротьби з правопорушеннями у сфері легального обігу наркотиків, сильнодіючих і отруйних речовин ДБНОН МВС України;
23.12.2009 - 14.04.2010 - старший оперуповноважений відділу в ОВС відділу оперативного обслуговування західного регіону (м. Львів) управління оперативних розробок міжрегіональних та міжнародних злочинних наркоугрупувань ДБНОН МВС України;
10.04.2010 – 09.09.2011 – заступник начальника відділу боротьби з злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми УМВС України у Волинській області;
09.09.2011 – 11.10.2011 - заступник начальника відділу боротьби з кіберзлочинністю і торгівлею людьми УМВС України у Волинській області;
11.10.2011 – 12.01.2012 – в.о. начальника відділу боротьби з етнічними організованими злочинними групами та екстремізмом УБОЗ УМВС у Волинській області;
12.01.2012 – 16.09.2014 – начальник відділу боротьби з етнічними організованими злочинними групами та екстремізмом УБОЗ УМВС у Волинській області;
16.09.2014 – 18.06.2015 – заступник начальника управління – начальник відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами УБОЗ УМВС України у Волинській області.
Відповідно до наказу начальника ГУНП у Львівській області №222о/с від 01.07.2021 (з урахуванням змін, внесених наказом ГУНП у Львівській області від 01.03.2023 №98о/с) полковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника Львівського районного управління поліції – начальника відділу кримінальної поліції ГУНП, з 01.07.2021 звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).
Стаж служби в поліції при звільненні у календарному обчисленні становить - 18 років 10 місяців 20 днів; у пільговому обчисленні - 24 роки 03 місяці 14 днів.
Позивач 15.08.2024 звернувся до відповідача із заявою у якій просив здійснити перерахунок та зарахувати йому відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби членів їх сімей та прирівняних до них осіб» до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за період з 05.04.2004 по 10.04.2015 та внести зміни у наказ №222 о/с від 01.07.2021 (змінений наказом №98о/с від 01.03.2023).
Листом від 31.08.2024 №8073-2024 ГУНП у Львівській області позивачу   повідомлено, що згідно з пунктом 2-1 Постанови №393 для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови. Пунктом 3 Постанови №393 передбачено, що вислуга років на пільгових умовах зараховується для визначення розміру пенсії. Крім того, частиною 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII встановлено вичерпний перелік видів та категорії служб, які включаються до стажу служби в поліції та під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.
Відповідно до наказу ГУНП у Львівській області від 01.07.2021 №222 о/с та наказу ГУНП у Львівській області від 01.03.2023 №98 о/с вислуга років ОСОБА_1 станом на 01.07.2021 в календарному обчисленні становить: 18 років 10 місяців 20 днів, у пільговому обчисленні становить: 24 роки 03 місяці 14 днів.
Враховуючи вищевикладене, права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у ОСОБА_1 немає, а тому для здійснення перерахунку та зарахування пільгової вислуги років до календарної вислуги років, а також здійснення перерахунку стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки, не має підстав.
Позивач, вважаючи відмову протиправною та такою, що порушує його права на користування в повній мірі своїми соціальними правами, визначеними законодавством України, звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач у період з 2004 по 2015 роках набув право на пільгове обчислення вислуги років, та такий кратно обчислений період має бути включеним у календарну вислугу років, таке право не може бути звужено або виключено, у тому числі із подальшими змінами у законодавстві.
Апеляційний суд зазначає наступне.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі в органах внутрішніх справ регулює Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ).
Положеннями статті 1 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Згідно пункту «в» статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України.
Положеннями статті 2 Закону № 2262-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
Відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
Згідно з частиною 4 статті 17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.
Статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393, зі змінами «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393» чинній на момент звернення позивача із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років, установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» із статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються служба в органах внутрішніх справ на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.
Згідно пункту 2-1 Постанови № 393, для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.
Положеннями пункту 3 Постанови № 393 визначено, що до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах, зокрема час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.
Так, спірним у цій справі є питання щодо застосування календарної чи пільгової вислуги років при встановленні підстав для призначення позивачу пенсії за вислуги років.
Як слідує з матеріалів справи відповідач вважає, що підставою для призначення пенсії за вислугу років в даному випадку є 23 років і більше саме календарної вислуги, зокрема, посилаючись на приписи статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
В той же час слід зазначити, що після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року №119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393», і стаття 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і Постанова № 393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року №119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393» усунуто розбіжності між Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постановою №393 щодо врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Як слідує із положень статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пунктів 1 та 2-1 Постанови №393 календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а пункт 3 Постанови № 393 визначає, що періоди служби на посадах, що визначені в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, підлягають пільговому обчисленню саме для визначення розміру пенсії.
Згідно законодавства, чинного на час виникнення спірних відносин у цій справі, необхідною умовою для призначення спірної пенсії є наявність необхідної календарної вислуги років.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 31.08.2023 року у справі № 200/4951/22, у якій, серед іншого Суд дійшов висновку, що для призначення пенсії за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393 в редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16.02.2022 року.
Аналогічна висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07.09.2023 по справі № 560/9478/22.
Так, у даному випадку вислуга років позивача складає: у календарному обчисленні - 18 років 10 місяців 20 днів.
З огляду на вищезазначене та враховуючи, що календарна вислуга років позивача становить менше 23 роки, а пільгова вислуга років враховується лише для визначення розміру пенсії, а не для призначення такої, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу у задоволенні його вимог щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.05.2025 року у справі №120/10332/23.
Суд першої інстанції на наведені обставини уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про відмову в задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.
Щодо розподілу судових витрат, то такий, відповідно до ст. 139 КАС України, не здійснюється.
Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд–
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області – задовольнити.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року у справі №140/9516/24 – скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до   Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін