ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 р.	Справа № 520/17087/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2025 (головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В.) по справі № 520/17087/24
за позовом      ОСОБА_1  
до      Військової частини НОМЕР_1                   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суми індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 без встановлення базового місяця для нарахування індексації січень 2008 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суми індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із встановленням базового місяця для нарахування індексації січень 2008 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2025, яке набрало законної сили 13.02.2025 позов задоволено.
У серпні 2025 р. ОСОБА_1 подав суду заяву в порядку ст. 382 КАС України, в якій просив зобов`язати військову частину НОМЕР_1 протягом десяти днів з дня постановлення ухвали подати до суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 у справі № 520/17087/25.
В обґрунтування заяви вказав, що відповідачем тривалий час не надається йому розрахунок суми, що підлягає виплаті за судовим рішенням та не проведено відповідні виплати, а отже не виконується рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 у справі № 520/17087/25. Зазначені підстави, на думку заявника, є беззаперечними обставинами для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2025 заяву залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне встановлення обставин справи, просив її скасувати та прийняти нову про задоволення заяви, поданої в порядку ст. 382 КАС України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно врахував в якості доказу виконання відповідачем судового рішення телеграму від 05.06.25, яка не надсилалась позивачу. 
Натомість, жодних належних доказів, які б вказували як на відсутність фінансування так і на вжиття відповідачем заходів, спрямованих на виконання рішення суду, Військовою частиною НОМЕР_1 не надано. 
Зауважує, що телеграма на погодження виконання рішення суду надіслана відповідачем до уповноваженого органу 05.06.2025, тоді як судове рішення набрало законної сили 13.02.2025, тобто тривалий час відповідач взагалі не вживав жодних заходів, направлених на виконання судового рішення.
З урахуванням наведеного, вважає, що суд першої інстанції мав задовольнити заяву про встановлення судового контролю. 
Військова частина НОМЕР_1 (далі - відповідач) надала відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідач просив розгляд справи здійснювати за відсутності його представника.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем надано належні докази вчинення ним дій по виконанню судового рішення, як наслідок, у суду відсутні обґрунтовані підстави вважати, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 у справі № 520/17087/25 не буде виконано.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно частин 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.
Для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».
З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.
Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.
Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
За правилами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Отже, нормами КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2020 року у справі № 539/3406/17.
Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 у справі № 520/17087/24 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суми індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання судового рішення, відповідачем проведено розрахунок коштів, які підлягають виплаті ОСОБА_1 , який склав 79 122,02 грн та 05.06.2025 направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 лист з проханням надати дозвіл для нарахування та виплати позивачу зазначених грошових коштів (а.с. 75).
Як зазначив відповідач, при отриманні коштів на рахунок військової частини НОМЕР_1 , вони негайно будуть перераховані на картковий рахунок ОСОБА_1 .
Тобто, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідачем вживаються дії по виконанню судового рішення у справі № 520/17087/24.
Доводи апелянта щодо не надіслання відповідачем листа від 05.06.2025 на адресу позивача колегія суддів вважає такими, що не є підставами для визнання такого доказу неналежним та не допустимим, оскільки жодною нормою законодавства не передбачено обов`язку Військової частини направляти подання на виплату коштів військовослужбовцям іншим особам крім розпорядників бюджетних коштів.
При цьому, під час вирішення судом питання про встановлення судового контролю, відповідачем долучено зазначений лист до заяви від 28.08.2025, який отриманий позивачем 29.08.2025 о 00:28, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, наявною в матеріалах електронної справи.  
Доводи скаржника, що Військова частина НОМЕР_1 тривалий час не вживала жодних дій по виконанню судового рішення, оскільки вищевказаний лист складений відповідачем лише 05.06.2025, тоді як рішення суду у справі № 520/17087/24 набрало законної сили 13.02.2025 колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що в зазначений проміжок часу відповідачем вживались заходи з апеляційного оскарження судового рішення, за наслідками якого ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2025 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 в справі № 520/17087/24.
Натомість, після отримання копії ухвали апеляційного суду від 28.05.2025, відповідач у стислий проміжок часу направив лист до ІНФОРМАЦІЯ_1 , що свідчить про відсутність підстав вважати, що останній ухиляється від виконання судового рішення.
Доводи апеляційної скарги щодо не надання відповідачем доказів, які б вказували як на відсутність фінансування так і на вжиття відповідачем заходів, спрямованих на виконання рішення суду колегія суддів оцінює критично, оскільки матеріали справи містять належні докази на підтвердження вчинення відповідачем дій по виконанню судового рішення.
В свою чергу, не надання відповідачем заявки-розрахунку на фінансування виконання рішень судів за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки", фінансового звіту за 1 та 2 квартали 2025 р. за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" достеменно не свідчить про те, що Військова частина буде ухилятись від виконання судового рішення, враховуючи наявність інших доказів.
З урахуванням наведеного, судом не встановлено достатніх і переконливих доказів на обґрунтування необхідності встановлення судового контролю в порядку ст. 382 КАС України, а заявником не надано доказів на підтвердження вказаних ним обставин стосовно невиконання судового рішення й наміру відповідача ухилення від цього обов`язку.
Крім того, як вірно зауважив суд першої інстанції, виконання рішення суду забезпечується також через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження.
При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України "Про виконавче провадження" врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.
Водночас, станом на момент звернення заявника з заявою про встановлення судового контролю та її розгляду судом відсутні відомості щодо отримання ним виконавчого листа та пред`явлення його до виконання в органи державної виконавчої служби з метою примусового виконання судового рішення.
Тобто позивачем також не вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України "Про виконавче провадження".
Таким чином, враховуючи відсутність обставин, які б підтверджували, що рішення суду не буде виконано відповідачем, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив обставини справи, прийняв законне та обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2025 по справі № 520/17087/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	Я.В. П`янова    А.О. Бегунц   	
Повний текст постанови складено  27.10.2025 року