Справа № 288/2144/21
Провадження № 22-з/801/128/25
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції 
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року	Справа № 288/2144/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в цивільній справі № 288/2144/21 за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання дій адвоката протиправними та зобов`язання повідомити Бердичівський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги про обставини припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги,
встановив:
Короткий зміст вимог 
У провадженні Бердичівського міськрайонного суду Вінницької області перебувала цивільна справа № 288/2144/21 за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання дій адвоката протиправними та зобов`язання повідомити Бердичівський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги про обставини припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Вінницької області від 09 вересня 2024 року в задоволені позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн понесених витрат за надану професійну правничу допомогу.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Вінницького апеляційного суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Бердичівського міськрайонного суду Вінницької області від 09 вересня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.
Відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайсуду від 09.09.2024 в цивільній справі №288/2144/21, залишити без змін. Також, ОСОБА_1 подано пояснення на апеляційну скаргу, в яких просив суд стягнути з ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 000,00 коп.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 04 серпня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Бердичівського міськрайонного суду Вінницької області від 09 вересня 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання дій адвоката протиправними та зобов`язання повідомити Бердичівський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги про обставини припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги – відмовлено. 
При цьому, питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції судом не було вирішено, оскільки докази, на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу отримані позивачем перед судовим засіданням, що позбавило його права подати суду свої заперечення, тому надано ОСОБА_2 строк п`ять днів з дня отримання цього судового рішення для надання суду таких заперечень.
05 вересня 2025 року від ОСОБА_2 надійшла заява, в якій він заперечує проти стягнення з нього на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн. та 2 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. У зазначеній заяві ОСОБА_2 серед іншого посилається на доводи, викладені ним в апеляційній скарзі у пунктах 12–13 та 40–44, зокрема на порушення судом першої інстанції вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або наявністю публічного інтересу до справи. Законом передбачено, що у разі недотримання вказаних вимог суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Наголошує, що суд зобов`язаний враховувати поведінку сторін під час розгляду справи, що могла призвести до її затягування, зокрема подання явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне заперечення певних обставин, які мають значення для справи тощо. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наведеним вимогам закону, не перевірив співмірність заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу із критеріями, визначеними ч. 4 ст. 137 ЦПК України, та не врахував положення ст. 141 ЦПК України щодо розподілу судових витрат. Отже, висновок місцевого суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000,00 грн витрат на правничу допомогу не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.
Перевіривши доводи заяви, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає за можливе розглянути питання щодо ухвалення додаткового рішення без виклику сторін, оскільки не вбачає необхідності їх виклику в судове засідання для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.
Згідно з ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При подачі пояснень на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 також заявив клопотання про стягнення з позивача на свою користь судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 000,00 грн.
Так, відповідачем відповідне клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу було зроблено до закінчення судових дебатів і саме клопотання з додатками подано у визначений законом строк.
Суд апеляційної інстанції при вирішенні справи по суті позовних вимог не вирішив даного клопотання.
Згідно вимог статті 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як свідчать матеріали справи, відповідно до договору №28/12-22 від 28.12.2022 професійну правничу допомогу відповідачу ОСОБА_1 в суді першої та апеляційної інстанції надавав адвокат Яковенко А. В. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідач надав суду договір про надання правничої допомоги №28/12-22 від 28.12.2022 та додаткові угоди від 18.12.2023 та від 30.07.2025 до договору від 28.12.2022. Відповідно до умов Додаткових угод сторони погодили, що вартість послуг (гонорар) адвоката становить за розгляд справи в суді першої інстанції 3 000,00 грн. та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 2 000,00 грн.
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Фактом, що підтверджує оплату послуг адвоката є квитанція від 07.02.2023 про перерахунок гонорару в розмірі 3 000,00 грн. та квитанція від 01.08.2025 про перерахунок гонорару в розмірі 2 000,00 грн.
Водночас у підтвердження розміру витрат суду надано Акти про прийняття-передачі наданих послуг від 08.02.2023 та від 31.07.2025, згідно яких адвокатом була надана правова допомога, зокрема: - вивчення та аналіз матеріалів, документів; - участь у судових засіданнях, що відповідно становить 3 000,00 грн. та 2 000,00 грн.
Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).
Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц міститься наступний правовий висновок.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Відповідне клопотання про відмову у стягненні витрат на оплату правничої допомоги адвоката було заявлено позивачем в якому зазначено, що сума заявлених скаржником витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою, неупередженою, несправедливою та завищеною. 
Проте позивачем не зазначено, в чому саме полягає неспівмірність таких витрат, хоча ч. 6 ст. 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а не на суд покладено обов`язок доказування неспівмірності таких витрат.
Доказів неспівмірності судових витрат відповідача у зв`язку із наданням правничої допомоги позивачем не надано і обставин, встановлених ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суду не доведено.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. 
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі N 904/4507/18 дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.
Оскільки у цій справі сума гонорару адвоката встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником відповідача часу, а отже, розмір витрат є визначеним, тому посилання позивача на те, що сума заявлених скаржником витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою, неупередженою, несправедливою та завищеною, є безпідставними.
Проаналізувавши детальний опис наданих відповідачу послуг з професійної правничої допомоги, а також подані документи, з урахуванням того, що розмір витрат на професійну правничу допомогу погоджений сторонами у фіксованому розмірі, документально підтверджений, колегія суддів вважає, що заявлена для відшкодування сума понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 3 000,00 грн. та в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 000,00 грн. відповідає критерію розумності та є співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Таким чином, зважаючи на складність справи, предмет доказування у даній справі, застосування норм права, колегія суддів вважає, що розмір правничої допомоги, заявленої до відшкодування в загальному розмірі 5 000,00 грн. є таким, що відповідає об`єму фактично наданої адвокатом клієнту правової допомоги, та підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.
Керуючись ст. 137, 141, 270, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в суді першої інстанції на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. (три тисячі гривень 00 коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в суді апеляційної інстанції на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.).
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Суддя-доповідач                                                         Ю. Б. Войтко

Судді:                                                                          І. В. Міхасішин
                                                                               
І. М. Стадник