ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" жовтня 2025 р.           Справа№ 910/11153/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Євсікова О.О.
суддів:            Корсака В.А. 
          Алданової  С.О. 

за участю:
секретаря судового засідання Лукінчук І.А.,
від Київської міської прокуратури: Скляр Д.Ю.;
від Державної служби геології та надр України: не з`явились;
від Приватного підприємства "Тиогран": не з`явились;

розглянувши апеляційні скарги
Державної служби геології та надр України
та Житомирської обласної прокуратури
на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 (повний текст складено 26.05.2025) 
у справі № 910/11153/24 (суддя Мандриченко О.В.)
за позовом          заступника керівника Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави
до                    1) Державної служби геології та надр України,
2) Приватного підприємства "Тиогран" 
про                    визнання недійсними результатів аукціону, визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання недійсним спеціального дозволу на користування надрами,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
У вересні 2024 року заступник керівника Житомирської обласної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом, в якому просить суд:
- визнати недійсними результати електронного аукціону, оформленого протоколом про результати аукціону №SUE001-UA-20210629-64580 від 18.08.2021;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні від 09.09.2021 №1/12-21 на аукціоні з метою геологічного вивчення родовищ габро Південної ділянки Адамівського-1 родовища, яка знаходиться в Житомирському районі Житомирської області;
- визнати недійсним спеціальний дозвіл на користування надрами від 08.10.2021 №5288, виданий Приватному підприємству "Тиогран" (далі - Підприємство);
- застосувати правові наслідки недійсності правочину, визначені ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України, встановивши, що грошові кошти в сумі 244  000,00 грн, сплачені Підприємством за придбання спеціального дозволу на користування надрами від 08.10.2021 №5288, є стягнутими в дохід держави.
На обґрунтування заявлених вимог прокурор зазначає, що результати спірного аукціону мають бути визнані недійсними, оскільки торги були проведені з порушенням принципу економічної конкуренції, а тому недійсними є укладений за результатами цього електронного аукціону договір купівлі-продажу та спеціальний дозвіл на користування надрами.
За доводами прокурора, Підприємство та ПП "ТВТ" вчиняли антиконкурентні узгоджені дії з метою спотворення результатів аукціону SUE001-UA-20210629-64580 щодо продажу спеціального дозволу на користування надрами Південної ділянки Адамівського-1 родовища.

12.11.2024 Житомирська обласна прокуратура подала до господарського суду уточнену позовну заяву, у якій просить:
- визнати недійсними результати електронного аукціону, оформленого протоколом про результати аукціону №SUE001-UA-20210629-64580 від 18.08.2021;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні від 09.09.2021 №1/12-21 на аукціоні з метою геологічного вивчення родовищ габро Південної ділянки Адамівського-1 родовища, яка знаходиться в Житомирському районі Житомирської області;
- визнати недійсним спеціальний дозвіл на користування надрами від 08.10.2021 №5288, виданий Підприємству;
- застосувати правові наслідки недійсності правочину, визначені ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України, визнавши право власності на грошові кошти у сумі 244  000,00 грн, сплачені Підприємством за придбання спеціального дозволу на користування надрами від 08.10.2021 №5288, за державою.

Позиції учасників справи.
16.10.2024 Державна служба геології та надр України (далі - Служба, Держгеонадра) подала до господарського суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
Служба зазначає, що після розміщення оголошення у системі електронних торгів з продажу дозволів про проведення аукціону не має жодного впливу на процедуру та результати такого аукціону. Держгеонадра після публікації оголошення навіть не має інформації, хто саме бере участь в аукціоні. Всі учасники для замовника аукціону відображаються під номерами (1, 2, 3…). Інформацію про переможця Держгеонадра отримує вже з протоколу проведення електронного аукціону. Відповідно до протоколу електронного аукціону №SUE001-UA-20210629-64580, сформованого за результатами аукціону 18.08.2021, переможцем аукціону визначено ПП «Тиогран». Таким чином, на думку Служби, електронний аукціон № SUE001-UA-20210629-64580 проведено повністю згідно з вимогами Порядку проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №993.
Держгеонадара наголошує, що встановлення наявності / відсутності фактів змови учасників онлайн-аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами та порушення учасниками таких аукціонів законодавства про захист економічної конкуренції не належить до повноважень Служби, яка діє відповідно до Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 № 1174. Також Служба зауважує на тому, що вона як організатор не має жодного впливу на процедуру та результати такого аукціону. Враховуючи зазначене, Держгеонадра вважає, що діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Прокурор 28.10.2024 надав відповідь на відзив Державної служби геології та надр України, у якій зазначає, що поданий Службою відзив не містить жодних обґрунтувань, які спростовували би підстави позову у цій справі.

08.11.2024 Підприємство подало відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити  у  задоволенні позовних вимог.
Заперечуючи проти заявлених прокурором вимог, Підприємство зазначає, що позов поданий неуповноваженою особою з порушенням встановленого законом порядку. Крім того, за доводами Підприємства, позивач не визначив конкретні права чи інтереси держави чи суспільства, які є порушеними.
Також Підприємство вважає, що під час проведення електронного аукціону SUE001-UA-20210629-64580 була наявна конкуренція, а його результати не було спотворено.

Прокурор надав відповідь на поданий Підприємством відзив, а Підприємство - заперечення на відповідь прокурора на відзив.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 позов задоволено частково. Визнано недійсними результати електронного аукціону, оформленого протоколом про результати аукціону №SUE001-UA-20210629-64580 від 18.08.2021. Визнано недійсним договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні від 09.09.2021 №1/12-21 з метою геологічного вивчення родовищ габро Південної ділянки Адамівського-1 родовища, яка знаходиться в Житомирському районі Житомирської області. Визнано недійсним спеціальний дозвіл на користування надрами від 08.10.2021 №5288, виданий Підприємству. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено повністю. Стягнуто з Підприємства на користь прокуратури судовий збір у розмірі 9  084,00 грн.
Суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними результатів електронного аукціону, оформленого протоколом про результати аукціону № SUE001-UA-20210629-64580 від 18.08.2021.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Служби та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2025, Служба звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та постанови нове, яким у задоволенні позовної заяви заступника керівника Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави відмовити.
Служба вважає, що суд не довів та не встановив факт порушень проведення аукціону. Скаржник наголошує, що електронний аукціон № SUE001-UA-20210629-64580 був проведений повністю згідно з вимогами Порядку проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №993. Апелянт наголошує на тому, що встановлення наявності / відсутності фактів змови учасників онлайн-аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами та порушення учасниками таких аукціонів законодавства про захист економічної конкуренції не належить до повноважень Держгеонадр, яка діє відповідно до Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 №1174. 
Скаржник зауважує на тому, що він не має жодного впливу на процедуру та результати такого аукціону. Тому Служба діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже позовні вимоги позивача є необґрунтованими, та такими що задоволенню не підлягають. 
За наведених вище підстав Держгеонадра вважає оскаржуване рішення суду таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позиції учасників справи.
Прокурор надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу Держгеонадра на рішення Господарського суду м. Києва від 20.05.2025 у справі №910/11153/24 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог - без змін. 
На думку позивача, внаслідок незаконних дій Держгеонадра порушено право Українського народу на користування природними об`єктами відповідно до закону, саме цей орган влади визначено відповідачем за вимогами прокурора. Держгеонадра є організатором електронного аукціону №SUE001-UA-20210629-64580 від 18.08.2021, видавцем оскаржуваного спеціального дозволу на користування надрами та стороною договору його купівлі-продажу, а тому є відповідачем за цим позовом. Отже, звернення прокурора з цим позовом в інтересах держави в особі Держгеонадр процесуально унеможливлено, оскільки ГПК України не передбачено одночасне поєднання статусів позивача і відповідача для однієї особи за одним і тим самим позовом. Оскільки спеціально уповноваженим державою органом у вказаній сфері правовідносин є Служба, яка визначена відповідачем у цій справі, прокурор звернувся з цим позовом самостійно як позивач. 
Позивач вважає, що результати спірного аукціону підлягають визнанню недійсними, оскільки торги проведено з порушенням принципу економічної конкуренції. А тому недійсними є укладений за результатами цього електронного аукціону договір купівлі-продажу та спеціальний дозвіл на користування надрами. 
Позивач наголошує на встановленні факту того, що ПП «Тиогран» та ПП «ТВТ» вчиняли антиконкурентні узгоджені дії з метою спотворення результатів аукціону.
На підставі ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», ст. 48, 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та п. 32 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 №5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за №90/299 (у редакції розпорядження АМК від 29.06.1998 №169-р) (із змінами), Північне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України під час прийняття рішення від 19.03.2024 (справа №236/60/12-рп/к.23) дійшло висновку, що ПП «Тиогран» та ПП «ТВТ» вчинили порушення, передбачене п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціону SUE001-UA-20210629-64580.
Прокуратура відзначає, що законодавством закріплено принцип продажу права користування надрами на конкурентних засадах у формі відкритого конкурсу. Однак ПП «Тиогран» та ПП «ТВТ» під час підготовки до зазначеного електронного аукціону та під час участі в ньому вчиняли антиконкурентні узгоджені дії щодо спотворення його результатів. Враховуючи участь в аукціоні двох учасників, обидва з яких здійснювали антиконкурентні узгоджені дії для спотворення результатів торгів, його результати суперечать принципу прозорості та конкурентності у реалізації права користування надрами, що встановлені ч. 2 ст. 16 Кодексу України про надра, Порядком надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженим постановою КМУ від 30.05.2011 №615, та Порядком проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2020 №993, а тому є недійсними. 
Спеціальний дозвіл на користування надрами від 08.10.2021 № 5288, виданий, а договір щодо його купівлі-продажу від 09.09.2021 №1/12-21 укладений за результатами аукціону, результати якого порушують право власності Українського народу на надра, оскільки торги проведено з порушенням принципів економічної конкуренції, а держава не одержала максимально можливого прибутку від продажу права видобування корисних копалин. Відповідно до спеціального законодавства, що регулює відносини, пов`язані з особливостями користування надрами, в судовому порядку можуть бути визнані недійсними як результати аукціону, так і сам дозвіл.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокуратури та узагальнення її доводів.
Також не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2025, прокурор звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги щодо застосування правових наслідків недійсності правочину, визначених ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України, та задовольнити позов прокурора у цій частині, застосувати правові наслідки недійсності правочину, визначені ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України, визнавши право власності на грошові кошти в сумі 244 000 грн, сплачені Підприємством за придбання спеціального дозволу на користування надрами від 08.10.2021 №5288, за державою; судові витрати покласти на відповідачів.
Скаржник відзначає, що у своєму рішенні суд відмовив у задоволенні позовної вимоги, вказаної у первісному позові прокурора, а саме про застосування правових наслідків недійсності правочину, визначених ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України, шляхом встановлення, що грошові кошти в сумі 244 000 грн, які сплачені ПП «Тиогран» за придбання спеціального дозволу на користування надрами від 08.10.2021 № 5288, є стягнутими в дохід держави.
За доводами апелянта, суд не взяв до уваги, що 12.11.2024 Житомирська обласна прокуратура до Господарського суду міста Києва подала уточнену позовну заяву, де вказану позовну вимогу змінено. Зокрема, прокурор просив застосувати правові наслідки недійсності правочину, визначені ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України, визнавши право власності на грошові кошти в сумі 244 000 грн, сплачені ПП «Тиогран» за придбання спеціального дозволу на користування надрами від 08.10.2021 №5288, за державою. Скаржник вважає, що уточнену позовну вимогу суд не розглянув, чим порушив принцип диспозитивності та принцип розгляду справи в межах позовних вимог. У зв`язку з чим відповідно до ст. 275, п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України рішення суду у цій частині підлягає скасуванню.
Апелянт вважає, що необхідно враховувати, що однією зі сторін спірних правовідносин фактично є держава в особі уповноваженого органу - Держгеонадр. Тому стягнення з ПП «Тиогран» в дохід держави коштів за спецдозвіл вже відбулося за результатами аукціону на підставі договору купівлі-продажу спецдозволу. Однак з метою забезпечення залишення цих коштів у Державному бюджеті України та попередження ініціювання ПП «Тиогран» можливих судових спорів про їх повернення доцільно встановити, що ці кошти є стягнутими в дохід держави на підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України. Враховуючи вказане, прокурор звернувся з вимогою про застосування правових наслідків недійсності правочину, визначених ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України, шляхом визнання права власності на ці кошти за державою. Отже, враховуючи викладене, такий спосіб захисту порушеного права узгоджується з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Позиції учасників справи.
Відзиви на подану прокурором апеляційну скаргу не надійшли.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2025 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11153/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Державної служби геології та надр України на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 до надходження матеріалів справи №910/11153/24.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.06.2025 апеляційну скаргу прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі №910/1153/24 передано для розгляду колегії у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.
16.06.2025 матеріали справи №910/11153/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Служби на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі №910/11153/24. Розгляд справи призначено на 11.08.2025.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі №910/11153/24. Повідомлено учасникам справи, що розгляд апеляційних скарг Прокуратури та Служби на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі №910/11153/24 буде здійснюватися в одному апеляційному провадженні. Розгляд справи призначено на 11.08.2025.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2025 відкладено судове засідання на 10.09.2025.
У судовому засіданні 10.09.2025 суд протокольно оголосив перерву у розгляді справи до 13.10.2025.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
12.01.2021 до Служби надійшла заява ПП "ТВТ" від 11.01.2021 №01 з доданими до неї документами.
Зазначену заяву Служба листом від 27.01.2021 №1290/01/12-21 відповідно до Порядку проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2020 №993 (далі - Порядок), який діяв на час опрацювання згаданої заяви, направила на опрацювання до Державного науково-виробничого підприємства "Державний інформаційний геологічний фонд України" (далі - ДНВП "Геоінформ України"), яке відноситься до сфери управління Служби.
ДНВП Геоінформ України листом від 15.02.2021 №06/306-0599 поінформувало Держгеонадра про опрацювання зазначеної вище заяви.
Держгеонадра відповідно до вимог Порядку листом від 15.03.2021 №4000/01/12- 21 звернулась до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України щодо розгляду питання про надання пропозицій із зазначенням умов надрокористування щодо продажу на аукціоні спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, у т. ч. дослідно-промислової розробки родовищ габро Південної ділянки Адамівського-1 родовища, розташованої на території Житомирського району Житомирської області, за умов проведення геологічного вивчення, у т. ч. дослідно-промислової розробки родовищ габро виключно в межах ділянки надр, на території, яка не належить до земель водного фонду та прибережних захисних смуг, а також з дотриманням всіх вимог природоохоронного законодавства (копія додається).
Міндовкілля листом від 20.04.2021 №25/2-22/8260-21 внесло пропозицію щодо включення Південної ділянки Адамівського-1 родовища, розташованої на території Житомирського району Житомирської області, з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки родовищ габро до переліку ділянок надр, дозволи на користування якими виставляються на аукціон, за умови дотримання вимог природоохоронного та земельного законодавства, у т. ч. щодо режиму охорони та використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду і земель, зарезервованих для заповідання, особливо цінних земель, водних об`єктів, їх басейнів, водоохоронних зон (включаючи заплави) і прибережних захисних смуг. 
Відповідно до вимог Порядку, який діяв на час підготовки ділянки надр на аукціон (електронні торги), Служба наказом від 29.06.2021 №492 "Про затвердження переліку ділянок надр, спеціальні дозволи на користування якими планується виставити на аукціон" затвердила перелік ділянок надр разом з відповідними програмами робіт, зокрема, в частині, що стосується Південної ділянки Адамівського-1 родовища, розташованої на території Житомирського району Житомирської області.
На електронному порталі "Прозорро.Продажі" в системі публічних закупівель "Prozorro" було розміщено інформацію про аукціон з продажу спеціальних дозволів на користування ділянками надр (протокол електронного аукціону №SUE001-UA-20210629-64580 від 18.08.2021) - Південної ділянки Адаміського-1 родовища. Вартість геологічної інформації - 77 041,58 грн (з ПДВ). Вартість пакету аукціонної документації - 7 297,49 грн (з ПДВ). Початкова ціна продажу лота - 233 894,00 грн без ПДВ.
Організатором електронного Аукціону є Держгеонадра.
Електронні торги проведено 18.08.2021 у формі трираундового англійського аукціону, в яких взяли участь 2 учасники - ПП "Тиогран" і ПП "ТВТ".
Аукціон тривав 18.08.2021 із 11 год 05 хв по 11 год 34 хв.
Відповідно до протоколу про результати електронного аукціону №SUE001-UA20210629-64580 від 18.08.2021, сформованого 18.08.2021 11:34:02, аукціон відбувся та його переможцем визнано ПП "Тиогран", яке запропонувало найбільшу цінову пропозицію - 244 000 грн (ПП "ТВТ" - 243 894 грн).
09.09.2021 на підставі зазначеного протоколу електронного аукціону Держгеонадра уклала з Підприємством договір №1/12-21 купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою геологічного вивчення родовищ габро Південної ділянки Адамівського-1 родовища, яка знаходиться в Житомирському районі Житомирської області.
Держгеонадра видала Підприємству спеціальний дозвіл на користування надрами від 08.10.2021 №5288.
19.03.2023 Адміністративна колегія Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення) за результатами розгляду матеріалів справи №236/60/12-рп/к.23 прийняла рішення №60/21-р/к (далі - рішення №60/21-р/к, рішення) яким, зокрема, визнала, що Підприємство та ПП "ТВТ" вчинили порушення, передбачене п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціонів, під час участі в аукціоні з продажу спеціального дозволу на користування надрами шляхом електронних торгів (номер лота SUE001-UA-20210629-64580, назва лота "Спеціальний дозвіл на користування надрами - Південна ділянка Адамівського-1 родовища. Вартість геологічної інформації - 77 041,58 грн (з ПДВ). Вартість пакету аукціонної документації - 7 297,49 грн (з ПДВ)", який проводився через платформу "Прозорро.Продажі" Державною службою геології та надр України.
У рішенні Відділення встановило, що ПП "Тиогран" та ПП "ТВТ" під час підготовки пропозицій для участі в аукціоні з продажу спеціального дозволу на користування надрами шляхом електронних торгів (номер лота SUE001-UA-20210629-64580, назва лота "Спеціальний дозвіл на користування надрами - Південна ділянка Адамівського-1 родовища. вартість геологічної інформації - 77 041,58 грн (з ПДВ), вартість пакету аукціонної документації - 7 297,49 грн (з ПДВ)), який проводився через платформу "Прозорро.Продажі" Державною службою геології та надр України, діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі у конкурентних процедурах закупівель за Законом України «Про публічні закупівлі».
Вказане підтверджується доказами, зібраними у справі Відділення №236/60/12-рп/к.23, та доводиться дослідженням усієї сукупності факторів, що об`єктивно могли вплинути на поведінку відповідачів, не спростовується висновок адміністративної колегії Відділення про те, що дії відповідачів у справі Відділення, які полягали у:
- пов`язаності відносинами контролю та спільному місцезнаходженні (п. 14-22 рішення);
- наявності спільних засобів зв`язку - номерів телефонів та поштової скриньки (п. 23 - 36 рішення);
- поданні цінових пропозицій та входу в аукціон з однакових ІР-адрес (п. 37-51 рішення);
- керуванні відповідачами банківськими рахунками, доступі до електронної поштової скриньки та поданні податкової звітності ПП "ТВТ" з однакових ІР-адрес (п. 52-62 рішення);
- наявності господарських відносин між відповідачами у справі Відділення (п. 63-64 рішення);
- наявності фінансової допомоги (п. 65-76 рішення);
- наявності спільних контактних осіб, 
є узгодженою поведінкою, що стосується спотворення результатів Аукціону (п. 77-81 рішення).
Рішення №60/21-р/к у судовому порядку не оскаржувалося, доказів протилежного матеріали справи не містять.
За процесуального керівництва Коростенської окружної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №42024062350000055 від 06.08.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Згідно з ч. 1, 4 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).
Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. 
Так, згідно з цією статтею зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті ст. 203 ЦК України є підставою недійсності правочину (ст. 215 ЦК України).
Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.
Відповідно до ст. 216, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
З урахуванням приписів ст. 215 ЦК України та 207 ГК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч. 1 ст. 220, ч. 2 ст. 228 ЦК України, ч. 2 ст. 207 ГК України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.
Вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. ЦК України не дає визначення поняття "заінтересована особа". Тому коло заінтересованих осіб має з`ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.
За таких обставин, з огляду на положення ЦК України та ГК України, позивач (у справі, що розглядається, прокурор) при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинен доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.
Крім того, виходячи зі змісту ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України та ГПК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.    
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Аналогічні положення містяться у ст. 180 ГК України, який був чинний на час проведення аукціону та укладення спірного договору.
Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.
Отже, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.
За змістом ч. 1 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм ЦК України та ГК України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Статтею 37 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено підстави визнання договору про закупівлю недійсним, а саме договір про закупівлю є нікчемним у разі: його укладення з порушенням вимог ч. 4 ст. 36 цього Закону; його укладення в період оскарження процедури закупівлі відповідно до ст. 18 цього Закону; його укладення з порушенням строків, передбачених ч. 2 ст. 32 та абз. 8 ч. 3 ст. 35 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв`язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до ст. 18 цього Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Статтею 4 Кодексу України про надра передбачено, що надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Угоди або дії, які в прямій або прихованій формі порушують право власності Українського народу на надра, є недійсними. Український народ здійснює право власності на надра через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження надрами законодавством України можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади.
Відповідно до ст. 650 ЦК України особливості укладення договорів на організованих ринках капіталу, організованих товарних ринках, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами законодавства.
Згідно зі ст. 16 Кодексу України про надра спеціальні дозволи на користування надрами надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, або Радою міністрів Автономної Республіки Крим щодо розробки родовищ корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим. Порядок проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами та порядок їх надання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 38 чинного Порядку проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №993, визначено, що спори, пов`язані з проведенням аукціону, вирішуються в судовому порядку.
Порядок надання спеціальних дозволів на користування надрами було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №615  (далі - Порядок надання спеціальних дозволів), яка була чинною на дату проведення аукціону.
Пункт 23 цього Порядку визначав, що право користування надрами припиняється органом з питань надання дозволу безпосередньо або за поданням органів державного гірничого та санітарно-епідеміологічного нагляду, державного геологічного і екологічного контролю, органів місцевого самоврядування, органів державної податкової служби, зокрема, у разі визнання дозволу недійсним у судовому порядку; визнання недійсним у судовому порядку аукціону, за результатами якого надано дозвіл.
Отже, відповідно до спеціального законодавства, що регулює відносини, пов`язані з особливостями користування надрами, в судовому порядку можуть бути визнані недійсними як аукціон, за результатами якого надано дозвіл, так і сам дозвіл. До договорів купівлі-продажу, укладених за результатами аукціону, застосовуються загальні правила з урахуванням особливостей, що встановлюються відповідними актами законодавства.
Згідно зі ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
У вирішенні справ у спорах про визнання недійсними договорів відповідно до ст. 228 ЦК України, зокрема ч. 3 цієї норми, ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони, а мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Отже, для правильного вирішення спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін.
Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору, що укладається, і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Намір юридичної особи визначається як намір тієї посадової або іншої фізичної особи, яка підписала договір, маючи на це належні повноваження. За відсутності останніх наявність наміру у юридичної особи не може вважатися встановленою.
Закон не визначає прямо підстави для недійсності результатів аукціону. Водночас, оскільки надання спеціальних дозволів на користування надрами здійснюється з додержанням, зокрема, принципів відкритості конкурсної системи у виборі переможця конкурсу на отримання спеціальних дозволів на користування надрами та забезпечення максимально ефективного і раціонального використання надр, а узгоджені дії учасників аукціону та відсутність реальної конкуренції унеможливлюють прозорий та відкритий аукціон з продажу спеціальних дозволів на користування надрами, чим порушуються інтереси держави та суспільства, суд вважає, що встановлене в установленому порядку порушення законодавства про захист економічної конкуренції, є підставою для визнання недійсними результатів аукціону, що зумовлює недійсність дозволу на користування надрами та укладеного з переможцем договору купівлі-продажу відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України.
Оскільки аукціон є способом укладення договору на найбільш вигідних для замовника умовах, необхідність дотримання антимонопольно-конкурентного законодавства обумовлюється як його обов`язковістю, так і загальними принципами, з додержанням яких здійснюється укладення правочинів.

Колегія суддів відзначає, що в апеляційних скаргах скаржники не заперечують висновків суду про завідомо суперечливу мету дій Підприємства, яка полягала в тому, щоб уникнути встановлених Законом України «Про публічні закупівлі» обмежень, протиправно усунути конкуренцію під час проведення аукціону, нівелювати ефективність її результатів, у незаконний спосіб одержати право на укладення спірного договору не на конкурентних засадах.
Суд першої інстанції обґрунтовано погодився з доводами прокурора про те, що у діях Підприємства вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам з метою усунення конкуренції під час проведення зазначеного аукціону та недобросовісне отримання права на укладення договору.
Відповідно до абз. 1 п. 13 Порядку проведення аукціонів аукціон щодо кожної ділянки надр відбувається за умови реєстрації не менш як двох претендентів на придбання дозволу. Отже, участь в аукціоні двох учасників, що вчинили порушення, передбачене п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результату аукціону, суперечить відповідному положенню Порядку проведення аукціонів, оскільки у такому разі була відсутня необхідна кількість учасників, що має наслідком визнання аукціону таким, що не відбувся.
А отже, порушення порядку проведення аукціону з підстав участі в ньому двох учасників, що вчинили порушення, передбачене п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій є підставою для визнання в судовому порядку недійсним рішення з визначення переможця, оформленого протоколом електронного аукціону № SUE001-UA-20210629-64580 від 18.08.2021.
Згідно зі ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами, укладений за результатами аукціону, проведеного за відсутності добросовісної конкуренції серед учасників, є недійсним відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 3 ст. 215 та ч. 3 ст. 228 ЦК України як такий, що суперечить актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства щодо необхідності додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування та забезпечення добросовісної конкуренції у виборі переможця конкурсу на отримання спеціальних дозволів на користування нафтогазоносними надрами.
За таких обставин результати електронного аукціону, оформленого протоколом про результати аукціону № SUE001-UA-20210629-64580 від 18.08.2021, є недійсними.
Неправомірна поведінка, що мала місце на стадії проведення аукціону та прийняття спірного рішення, не може мати правомірного наслідку - укладення договору та отримання спеціального дозволу, а тому позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні від 09.09.2021 №1/12-21 з метою геологічного вивчення родовищ габро Південної ділянки Адамівського-1 родовища, яка знаходиться в Житомирському районі Житомирської області    та, відповідно, визнання недійсним спеціального дозволу на користування надрами від 08.10.2021 №5288, виданого Підприємству, є також обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.
В апеляційній скарзі Служба зазначає, що діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Колегія суддів відзначає, що у цьому конкретному випадку визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу, укладеного за результатами цього аукціону, не пов`язане з діями чи бездіяльністю Служби. Тобто дотримання чи недотримання Службою визначеного законом порядку проведення спірного аукціону не є тією фактичною чи правовою підставою, за якою їх (аукціон та договір) визнано недійсними рішенням у цій справі; суд першої інстанції взагалі не робив висновків у оскаржуваному рішенні з цього приводу,  зокрема, не визначав і за заявлених підстав позову не мав визначати, що Служба діяла правомірно чи протиправно.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги прокурора, колегія суддів зазначає таке.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про застосування правових наслідків недійсності правочину, визначених ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України, шляхом встановлення, що грошові кошти в сумі 244 000 грн, які сплачені Підприємством за придбання спеціального дозволу на користування надрами від 08.10.2021 № 5288, є стягнутими в дохід держави, в той час як в уточненій позовній  заяві прокурор цю позовну вимогу змінив та просив застосувати правові наслідки недійсності правочину, визначені ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України, визнавши право власності на грошові кошти в сумі 244 000 грн, сплачені ПП «Тиогран» за придбання спеціального дозволу на користування надрами від 08.10.2021 № 5288, за державою.
Апеляційний суд з наявних у справі позовної заяви та уточненої позовної заяви встановив, що у первісно поданій позовній заяві прокурор, серед іншого, просив суд застосувати правові наслідки недійсності правочину, визначені ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України, встановивши, що грошові кошти в сумі 244  000,00 грн, сплачені Підприємством за придбання спеціального дозволу на користування надрами від 08.10.2021 №5288, є стягнутими в дохід держави.
В подальшому Житомирська обласна прокуратура подала до господарського суду уточнену позовну заяву, у якій просила в т. ч. застосувати правові наслідки недійсності правочину, визначені ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України, визнавши право власності на грошові кошти у сумі 244  000,00 грн, сплачені Підприємством за придбання спеціального дозволу на користування надрами від 08.10.2021 №5288, за державою.
Суд першої інстанції здійснив розгляд заявлених прокурором вимог в редакції уточненої позовної заяви, про що свідчить зміст оскаржуваного рішення, в т. ч. його резолютивна частина.
Наведеним спростовуються відповідні доводи апеляційної скарги.
Так, щодо вимоги позивача про застосування правових наслідків недійсності правочину, визначених ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України, встановивши, що грошові кошти в сумі 244 000 грн, сплачені Підприємством за придбання спеціального дозволу на користування надрами від 08.10.2021 №5288, є стягнутими в дохід держави, місцевий суд зазначив, що ч. 1 і 2 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. 
Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто за недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину (аналогічний висновок викладено у п. 64 і 65 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №904/1907/15).
Згідно з ч. 5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Відповідно до ст. 215, 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину, як і про визнання його недійсним, може бути заявлена однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Така вимога може бути об`єднана з вимогою про визнання правочину недійсним, що в цілому сприяє швидкому та ефективному відновленню правового становища сторін, яке існувало до вчинення правочину, або заявлена як самостійна вимога у вигляді окремого позову.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 03.12.2021 у справі №906/1061/20 зазначила, що до правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Окрім цього, законом можуть бути встановлені особливі умови застосування наслідків, визначених в ст. 216 ЦК України, або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності правочину, визнаного таким судом, є обов`язковими та не можуть бути проігноровані його сторонами.
ЦК України встановлює особливі правові наслідки такої недійсності правочинів.
Статтею 208 ГК України визначено, що якщо господарське зобов`язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов`язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов`язанням, а у разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.
У разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Місцевий суд встановив, що оспорюваний договір наразі є оплаченим, однак, незважаючи на притягнення Підприємства до відповідальності у вигляді накладення штрафу, негативні наслідки укладеного з Підприємством договору залишаються не усунутими. Замовником та однією зі сторін спірного договору є Служба, яка на момент проведення аукціону та укладення договору не могла знати, що ПП "Тиогран" та ПП "ТВТ" під час підготовки документації для участі в аукціоні діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою, тобто вчиняли антиконкурентні узгоджені дії.
Отже, оскільки умисел щодо укладення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наявний лише в однієї зі сторін, відповідно до вимог ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України все, одержане нею за правочином, повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане нею або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
У справі, що розглядається, задоволення позовних вимог прокурора є підставою для припинення права користування надрами у ПП "Тиогран", фізичне повернення дозвільного документа Службі не вплине на його права та обов`язки і є недоцільним, оскільки не відповідатиме меті застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України в частині наслідків недійсності правочину.
Крім того, оскільки однією із сторін спірних правовідносин фактично є Держава в особі уповноваженого органу - Служби, стягнення з Підприємства в дохід держави коштів за спецдозвіл вже відбулося за результатами аукціону на підставі договору купівлі-продажу спецдозволу, тобто ці кошти є стягнутими в дохід держави на підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України та не підлягають поверненню Підприємству.
Апеляційний суд окремо зазначає, що згідно з п. 28 ч. 2 ст. 29 Бюджетного кодексу України збір за видачу спеціальних дозволів на користування надрами та кошти від продажу таких дозволів належить до доходів загального фонду Державного бюджету України. А згідно з п. 23 ч. 1 ст. 2 цього Кодексу доходи бюджету - податкові, неподаткові та інші надходження на безповоротній основі, справляння яких передбачено законодавством України (включаючи трансферти, плату за надання адміністративних послуг, власні надходження бюджетних установ).
За таких підстав висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог прокурора про застосування правових наслідків недійсності правочину, визначених ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України, визнавши право власності на сплачені Підприємством за придбання спеціального дозволу на користування надрами грошові кошти за державою, є правомірним.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України  покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :
          
1. Апеляційні скарги Державної служби геології та надр України та Житомирської обласної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі №910/11153/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 у справі №910/11153/24 залишити без змін. 

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційних скарг, покласти на скаржників.

4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.10.2025. 

Головуючий суддя                                                            О.О. Євсіков 

Судді                                                                                В.А. Корсак

                                                                                С.О. Алданова