ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 686/20512/24
Провадження № 22-ц/820/1884/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зміненим у подальшому позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі – ПАТ «СК «ВУСО»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди.
ОСОБА_1 зазначила, що 14 лютого 2021 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter 319 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 по автодорозі М-12 Стрий-Тернопіль- Кропивницький-Кам`янка, що проходить в об`їзд міста Хмельницького у напрямку від міста Вінниці до міста Тернополя, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем «AUDI A4» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який під керуванням ОСОБА_3 рухався в зустрічному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження та загинув на місці пригоди.
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України.
На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 319 CDI» була застрахована ПАТ «СК «ВУСО» за полісом обов`язкового страхування №202173529 (розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого, складає 260 000 грн). Водночас згідно з електронним полісом добровільного страхування №EWA-372GGH9 від 13 грудня 2020 року цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 319 CDI» була додатково застрахована відповідачем на суму 100 000 грн. Загальна страхова сума за шкоду, заподіяну під час використання цього транспортного засобу, складає 360 000 грн.
У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 позивачці як його матері завдано моральну шкоду. Право на страхове відшкодування моральної шкоди у зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 мають неповнолітня дочка останнього ОСОБА_4 і позивачка, а тому сума страхової виплати на відшкодування моральної шкоди становить 36 000 грн (6000?12:2).
Крім того, позивачка понесла витрати на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 80 000 грн. Враховуючи загальний ліміт відповідальності відповідача (360 000 грн), а також відшкодування ним 216 000 грн шкоди у зв`язку з втратою годувальника і 72 000 грн моральної шкоди, розмір страхового відшкодування на спорудження надгробного пам`ятника становить 72 000 грн.
За таких обставин ОСОБА_1 просила суд стягнути з ПАТ «СК «ВУСО» на свою користь 36 000 грн відшкодування моральної шкоди та 72 000 грн витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2025 року, в якому ухвалою від 23 червня 2025 року виправлено описку, позов задоволено.
Стягнуто з ПАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 108 000 грн, з яких 72 000 грн – витрати на спорудження надгробного пам`ятника та 36 000 грн – відшкодування завданої моральної шкоди.
Стягнуто з ПАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 7 000 грн.
Стягнуто з ПАТ «СК «ВУСО» на користь держави судовий збір в сумі 1 211 грн 20 коп.
Суд першої інстанції керувався тим, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ПАТ «СК «ВУСО». За наслідками страхового випадку відповідач у межах ліміту відповідальності страховика зобов`язаний відшкодувати ОСОБА_1 завдану моральну шкоду та понесені витрати на спорудження надгробного пам`ятника у заявленому розмірі. Оскільки ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору за подання позову, то ці судові витрати у розмірі 1 211 грн 20 коп. слід покласти на відповідача.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ПАТ «СК «ВУСО» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на спорудження надгробного пам`ятника та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові, а також змінити розподіл судових витрат, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що  ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами свої витрати на спорудження надгробного пам`ятника, зокрема відсутні договір-замовлення на виконання ритуальних послуг і товарний чек на оплату цих послуг. Суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, не врахував правові висновки Верховного Суду, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову в оскаржуваній частині. Також суд присудив з відповідача судовий збір у більшому розмірі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1  і ОСОБА_2 не подали відзив на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

ПАТ «СК «ВУСО» не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди, а тому згідно з частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає не в повній мірі.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Суд першої інстанції не застосував норми статті 4 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VІ «Про судовий збір» (далі – Закон №3674-VІ), у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду в частині розподілу судового збору підлягає зміні.
В решті рішення суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 .
ОСОБА_2 є володільцем автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 319 CDI».
13 грудня 2020 року ПАТ «СК «ВУСО» і  ОСОБА_2 уклали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №202173529), за умовами якого ПАТ «СК «ВУСО» застрахувало відповідальність володільця автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 319 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 на випадок заподіяння ним шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди на строк з 14 грудня 2020 року до 13 грудня 2021 року включно. Цим договором визначено ліміти відповідальності страховика на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, – 260 000 грн; за шкоду, заподіяну майну, – 130 000 грн (франшиза – 2 600 грн).
Крім того, за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 13 грудня 2020 року, укладеним між ПАТ «СК «ВУСО» і  ОСОБА_2 , останній на період з 14 грудня 2020 року до 13 грудня 2021 року додатково застрахував свою цивільно-правову відповідальність на випадок заподіяння ним шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди.
14 лютого 2021 року близько 19 години ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter 319 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 по автодорозі М-12 Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Кам`янка, що проходить в об`їзд міста Хмельницького у напрямку від міста Вінниці до міста Тернополя, на порушення пунктів 1.3, 1.5, 2.3 (пп. «б», «д»), 10.1, розділ 34 (дорожня розмітка 1.11) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем «AUDI A4» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який під керуванням ОСОБА_3 рухався в зустрічному напрямку.
В результаті зіткнення транспортних засобів ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження та загинув на місці пригоди.
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України.
ОСОБА_1 понесла витрати на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 80 000 грн.
31 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «СК «ВУСО» з заявою про страхове відшкодування, натомість відповідач не здійснив страхової виплати.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2024 року у цивільній справі № 686/20513/24 стягнуто з ПАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 (дочка ОСОБА_3 ) страхове відшкодування в сумі 252 000 грн, із яких 216 000 грн відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника, та 36 000 грн відшкодування завданої моральної шкоди.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) встановлено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (стаття).
Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
В силу пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України).
Як передбачено частиною першою статті 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Статтею 979 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) унормовано, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 7 березня 1996 року №85/96-ВР «Про страхування» (далі – Закон №85/96-ВР), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, страхування – це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Страхування може бути добровільним або обов`язковим. Обов`язкові види страхування, які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього закону (стаття 5 Закону №85/96-ВР).
Із положень статті 6 Закону №85/96-ВР слідує, що добровільне страхування – це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Одним із видів добровільного страхування є страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника).
В силу статті 7 Закону №85/96-ВР в Україні здійснюється страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону №85/96-ВР страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
За змістом частини шістнадцятої статті 9 Закону №85/96-ВР страхове відшкодування – страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 20 Закону №85/96-ВР страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Закон України від 1 липня 2004 року №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон №1961-ІV), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, регулював відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до статті 6 Закону №1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
В силу пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За змістом статті 23 Закону №1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Як передбачено пунктом 27.4 статті 27 Закону №1961-ІV страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.
В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.
За загальним правилом шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини.
Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами добровільного чи/та обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні виступає страховик завдавача шкоди.
У разі виникнення дорожньо-транспортної пригоди з участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої потерпілому завдана майнова шкода, страховик зобов`язаний відшкодувати цю шкоду у межах страхової суми.
Якщо настання страхового випадку, пов`язаного з ушкодженням здоров`я та смертю потерпілого, страховик зобов`язаний відшкодувати обґрунтовані витрати, пов`язані з його лікуванням і похованням, особі, яка понесла ці витрати.
До витрат, які пов`язані з похованням потерпілого, віднесені витрати на спорудження надгробного пам`ятника.
Розмір відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника визначається залежно від дійсної вартості встановлення такого пам`ятника, водночас страхове відшкодування не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, визначених законом на день настання страхового випадку.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Зібрані докази вказують на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2 , внаслідок чого ОСОБА_3 загинув, а ОСОБА_1 понесла витрати на спорудження надгробного пам`ятника.
Факт понесення ОСОБА_1 витрат на спорудження надгробного пам`ятника підтверджується письмовими доказами: накладною від 6 березня 2024 року (т. 1 а.с. 92), із якої слідує, що ОСОБА_1 замовила у фізичної особи – підприємця ОСОБА_6 надгробний гранітний пам`ятник для ОСОБА_3 вартістю 80 000 грн; актом виконаних робіт (т. 1 а.с. 186), який свідчить про те, що фізична особа – підприємець ОСОБА_6 виготовив і встановив указаний пам`ятник, а ОСОБА_1 сплатила за виконану роботу кошти в сумі 80 000 грн; світлиною пам`ятника (т. 1 а.с. 93).
Водночас ПАТ «СК «ВУСО» не спростувало цю обставину.
Твердження ПАТ «СК «ВУСО» про недоведеність витрат ОСОБА_1 на спорудження надгробного пам`ятника сину ОСОБА_3 суперечать дослідженим доказам.
Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «СК «ВУСО», то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач зобов`язаний виплатити ОСОБА_1 страхове відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 72 000 грн. При цьому суд правильно визначив розмір страхового відшкодування, який не перевищує встановлений законом ліміт відповідальності страховика та визначений договорами розмір страхової суми.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.
Посилання ПАТ «СК «ВУСО» в апеляційній скарзі на правові висновки, висловлені Вищим господарським судом України в постанові від 27 квітня 2016 року (справа №905/1451/15) і Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 лютого 2021 року (справа №643/4766/17) щодо надання ритуальних послуг і відшкодування їх вартості, є безпідставними, оскільки в цих справах і справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлені різні обставини.
Так, за обставинами названих справ, у яких суд касаційної інстанції висловив правову позицію предметом позову є регулювання відносин щодо надання послуг на похованні та ритуального обслуговування населення, у той час як у справі, що переглядається судом апеляційної інстанції, предметом позову є відшкодування витрат особи на спорудження надгробного пам`ятника.

3.        Висновки суду апеляційної інстанції, зокрема, щодо судових витрат

Рішення суду в частині вирішення позову по суті заявлених вимог ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Водночас при вирішені питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції не дотримався приписів частини першої статті 4 Закону №3674-VІ, відповідно до яких: судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі; за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При поданні 2 листопада 2021 року позову до суду ОСОБА_1 користувалася пільгами щодо сплати судового збору як позивач у справі про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи внаслідок вчинення кримінального правопорушення (частина перша статті 5 Закону №3674-VІ).
Отже, враховуючи норми статті 4 Закону №3674-VІ і статті 7 Закону України від 15 грудня 2020 року №1082-ІХ Про державний бюджет України на 2021 рік», суд першої інстанції повинен був присудити з ПАТ «СК «ВУСО» на користь держави судовий збір за подання позову у розмірі 1 080 грн ((36000+72000)?1%).
Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, а апеляційна скарга ПАТ «СК «ВУСО» лише задоволена у частині розподілу судового збору, то в силу статті 141 ЦПК України понесені ПАТ «СК «ВУСО» судові витрати не можуть бути покладені на позивачку.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2025 року в частині розподілу судового збору змінити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (місцезнаходження – 03680, місто Київ, вулиця Казимира Малевича, 31; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – 31650052) на користь держави (отримувач: Головне Управління Казначейства у місті Хмельницькому/ Хмельницький МТГ (22030101), код отримувача (ЄДРПОУ) 37971775, р/р UA608999980313181206080022775, Казначейство України (ЕАП), МФО 899998; призначення платежу: судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050) 1 080 гривень судового збору за подання позову.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 8 жовтня 2025 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       Л.М. Грох

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Палінчак О.М.         
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 30