Справа № 138/660/25
Провадження № 22-ц/801/1514/2025
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Київська Т. Б.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року	Справа № 138/660/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М., 
учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство «Універсал Банк»,
відповідач – до ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Київської Т. Б. в залі суду в місті Могилів-Подільський, дата складення повного тексту рішення невідома,
в цивільній справі № 138/660/25 за позовом Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:
Короткий зміст вимог 
У березні 2025 року АТ «Універсал банк» звернулося в суд з вказаним позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що АТ «Універсал Банк» запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank.
01.02.2020 ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 01.02.2020.
Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердила, що анкета-заява разом із Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, а також підтвердила, що із вказаними банківськими документами ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку, зобов`язується виконувати умови договору.
Відповідач при підписанні заяви підтвердила, що підписана заява разом з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, а також тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з їх змістом. На підставі укладеного договору відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 45000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі встановленому в договорі.
Згідно з умовами договору відповідач зобов`язалася щомісяця сплачувати мінімальний платіж в розмірі та в термін зазначені в мобільному додатку.
Однак ОСОБА_1 не виконує умови договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 22.01.2025 становить 53983,39 грн, в тому числу: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 53 983,39 грн, заборгованість за пенею 0 грн, заборгованість за порушення грошового зобов`язання 0 грн.
Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення на його користь з відповідача заборгованості у сумі 53983, 39 грн. та судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 травня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 01.02.2020 в розмірі 53983 гривні 39 копійок.
Вирішено питання щодо судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведений факт отримання відповідачем кредитного ліміту на картковий рахунок, а також порушення ним умов договору щодо повернення кредиту. Тому звернення банку до суду за захистом своїх інтересів є підставним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У травні 2025 року відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на неповно з`ясовані обставини справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовну.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 29 травня 2025 для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий – суддя Войтко Ю. Б., судді: Сопрун В. В., Стадник І. М.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 липня 2025 року, після усунення недоліків позивачем відкрито провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 липня 2025 року призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 10 вересня 2025 року для розгляду цієї справи замінено суддю Сопруна В. В. та визначено склад колегії суддів: (суддя-доповідач) Войтко Ю. Б., судді Міхасішин І. В., Стадник І. М. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Основними доводами апеляційної скарги є посилання на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зокрема, в оскаржуваному рішенні суд зазначив, що відповідач отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження разом із позовною заявою та доданими до неї документами, а також ознайомилася з матеріалами справи. Водночас суд першої інстанції не навів жодних конкретних даних, які б підтверджували, коли саме відповідач отримала зазначені процесуальні документи, у який спосіб відбулося таке вручення, та коли саме відповідач ознайомилася з матеріалами справи.
Попри відсутність відповідних доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, належним чином повідомлена про розгляд справи, не скористалася своїми процесуальними правами, зокрема не подала відзив на позов та будь-яких клопотань чи заперечень. Такі висновки не ґрунтуються на матеріалах справи, суперечать фактичним обставинам та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами.
ОСОБА_1 вказує, що ухвалу суду від 14.03.2025 отримала через застосунок «Дія» лише 29.04.2025, а 01.05.2025 у суді з`ясувала, що позовна заява з додатками їй не вручалася та була повернута з відміткою «не вручено». Цього ж дня вона подала заяву про вручення документів, отримала позов та підготувала відзив, поданий 13.05.2025. Водночас рішення у справі ухвалено 12.05.2025 без урахування заяви відповідача від 01.05.2025, вказані обставини підтверджуються довідкою суду від 22.05.2025, що позов з додатками відповідачем отримано лише 01.05.2025.
Крім того, апелянт зазначає, що рішення суду постановлено на підставі неналежних і недопустимих доказів. Поданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам ДСТУ 4163-2003, оскільки не містить відомостей про посадову особу, уповноважену його складати, та необхідних реквізитів, що позбавляє цей документ належної доказової сили. Також у розрахунку відсутнє обґрунтування підстав нарахування простроченого тіла кредиту та відсотків у заявленому розмірі, що унеможливлює перевірку його правильності. За таких обставин справа мала б розглядатися з обов`язковим викликом сторін для з`ясування підстав і порядку нарахування заборгованості.

Доводи особи, яка подала відзив апеляційну скаргу
Позивач надіслав до суду заперечення на апеляційну скаргу в яких просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що 01.02.2020 ОСОБА_1 звернулася до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, за умовами якого отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а. с. 32).
ОСОБА_1 погодилася що Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг, який вона підтверджує та зобов`язується виконувати його умови (п. 2).
ОСОБА_1 погодилася, що підписанням цього Договору підтверджує, що вона ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримала їх примірники у мобільному додатку. Також підтвердила, що вищевказані документи їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Погодилася з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Повідомлення про зміну дозволеного кредитного ліміту Банк надсилає Клієнту у мобільний додаток (п. 3).
Відповідач підтвердила, що ця Анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку і карткою із зразком її підпису (п. 9).
Також відповідачем надано право та доручено АТ «Універсал Банк» здійснювати договірне списання коштів з усіх її рахунків, відкритих у АТ «Універсал Банк», без додаткових його розпоряджень, для погашення будь-яких інших його грошових зобов`язань перед АТ «Універсал Банк», що випливають з умов договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між нею та банком (п. 10).
Згідно з п. 11 анкети-заяви ОСОБА_1 просила усе листування щодо цього договору здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали відповідно до умов договору.
Відповідно до Довідки про наявність рахунку від 22.01.2025, виданої позивачем, відповідачу видана кредитна картка зі строком дії до листопада 2024 та відкритий картковий рахунок (а. с. 30).
Згідно з довідкою про розмір встановленого кредитного ліміту, виданої позивачем відповідачу по вищевказаній картці встановлений кредитний ліміт 6000 грн, який в подальшому було збільшено, 28.06.2020 до 7200 грн, 28.09.2020 до 10 000 грн, 03.10.2020 до 25 000 грн, 01.03.2021 збільшено до 45 000 грн (а. с. 31).
Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01.02.2020, ОСОБА_1 станом на 22.01.2025 має заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 53 983,39 грн; загальний залишок заборгованості за відсотками 0 грн; заборгованість за пенею 0 грн (а. с. 6-14).
З виписки про рух коштів по картці від 22.01.2025 вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 22.01.2025 складає 53 983,39 грн (а.с.15-29).

Позиція суду апеляційної інстанції
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень частини першої статті 369ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі зазначеним вимогам.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Згідно з вимогами статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із вимог ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Згідно із вимогами п.2 ч.1 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. ст. 3, 6, 11, 525, 627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України).
Згідно із вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Частиною 3 ст. 642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.
Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, що визначені змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.
Згідно із вимогами ст. 1054 ЦК України, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, що встановлені договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
З матеріалів справи вбачається, що АТ «Універсал Банк» запустив проект «Монобанк», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Монобанк». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках монобанк за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту «Монобанк» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт.
Судом встановлено, що відповідач з метою отримання банківських послуг 01.02.2020 заповнила і підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи ОСОБА_1 , зокрема дату її народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело та розмір доходу. В анкеті-заяві містяться відповідні сторінки паспорта ОСОБА_1 , які скопійовані і надані до анкети в електронному вигляді. У анкеті-заяві міститься прохання відповідача відкрити поточний рахунок у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку відповідно до умов договору та наведених нижче умов. 
Апеляційний суд вважає доведеним, що між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у тимчасове користування на умовах їх обов`язкового повернення. Водночас відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала: отримані кредитні кошти були використані, однак у встановлений договором строк кредитору не повернуті.
Позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Як убачається з відзиву на позов та доводів апеляційної скарги, відповідач не заперечує факту укладення кредитного договору з АТ «Універсал Банк», відкриття на її ім`я банківського рахунку, видачі платіжної картки та фактичного користування банківськими послугами.
Проте, заперечення відповідача полягають у тому, що наданий позивачем розрахунок не містить належного та достатнього обґрунтування підстав нарахування простроченого тіла кредиту та відсотків у заявленому розмірі, внаслідок чого перевірка його правильності є неможливою.
Разом з тим така позиція відповідача відхиляється апеляційним судом, у зв`язку з наступним.
Форма та порядок укладання договору відбулось саме у змішаній формі - підписання позичальником заяви-анкети та паспорту споживчого кредиту «Картка monobank» шляхом засвідчення генерацією ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключом, який в подальшому також буде використовуватися для накладеного удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Зазначені дії свідчать про укладання електронного договору у спрощеній формі (не у вигляді окремого документу).
З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послуг тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим.
Отже, заповненням анкети-заяви позичальник підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, які діяли станом на 01.02.2020, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема про сплату процентів за користування кредитними коштами.
Водночас відповідно до п. 10 підписаної відповідачем власноруч анкети-заяви від 01.02.2020 встановлено, що відповідач своїм підписом надала право та доручила АТ «Універсал Банк» здійснювати договірне списання коштів з усіх її рахунків, відкритих у АТ «Універсал Банк», без додаткових її розпоряджень, для погашення будь-яких інших її грошових зобов`язань перед АТ «Універсал Банк», що випливають з умов договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між нею та банком
Відтак, скаржник, підписавши анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодила такі умови кредитного договору та взяла на себе відповідні зобов`язання.
За таких обставин, істотні умови кредитного договору, які були погоджені сторонами, вважаються такими, що погоджені у встановленому законом порядку відповідно до якої банк мав право збільшувати кредит на суму заборгованості за договором по відсоткам до погашення.
Отже, твердження у апеляційній скарзі про те, що тіло кредиту було безпідставно збільшено АТ «Універсал Банк», є безпідставними.
У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2024 року у справі № 298/825/15-ц зроблено правовий висновок, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, оскільки підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та засвідчують виконані за день операції. Відтак, виписки за картковими рахунками можуть бути використані як належні докази щодо наявності заборгованості за кредитним договором.
З огляду на наведене, надані банком виписки за рахунками позичальника підлягають дослідженню та оцінці у сукупності з іншими доказами, зібраними у справі, для з`ясування обставин видачі кредиту, його розміру та наявності заборгованості, визначеної у розрахунку позивача.
Із виписки по рахунку відповідача вбачається, що остання активно користувалася кредитними коштами, здійснювала часткове погашення заборгованості, а тому є підстави для висновку про доведеність факту отримання та використання відповідачем встановленого кредитного ліміту, а також погодження розміру відсотків, які не заперечувались нею під час виконання договору.
Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зазначив, що під схваленням правочину слід розуміти будь-які дії, спрямовані на його виконання, у тому числі приймання майна для використання та реалізацію інших прав і обов`язків, визначених договором.
В сою чергу, Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Із вказаного слідує, що доведення факту повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, є обов`язком ОСОБА_1 , як позичальника, а не позивача.
Розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 53 983,39 грн підтверджується виписками з рахунку та розрахунком позивача, який є арифметично правильним та відповідає умовам договору, а відтак є належним та допустимим доказом відповідно до вимог ст. ст. 76–78 ЦПК України.
Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів викладених у позовній заяві, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про недоведеність факту отримання відповідачем кредитних коштів.
Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на неї покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.
Проте не погоджуючись із розміром заборгованості ОСОБА_1 не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок, складений позивачем, враховуючи узгоджені між сторонами умови договору, в тому числі щодо нарахування та розміру процентів, у зв`язку з чим має заборгованість, а відтак наявні підстави для висновку про те, що вимоги кредитора про стягнення заборгованості (тіла кредиту) є обґрунтованими.
Отже враховуючи, що АТ «Універсал Банк» надав докази укладення договору з ОСОБА_1 та наявності заборгованості за кредитним договором з урахуванням особливостей проекту monobank, оскільки такі докази не спростовані відповідачем, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача заборгованість за наданим кредитом / тілом кредиту.
Посилання скаржника у відзиві на позов про те, що вона не могла ефективно реалізувати своє право бути поінформованою щодо умов кредитного договору, укладеного у формі Анкети-заяви та Умов і правил надання банківських послуг, оскільки для розуміння цих правил начебто потрібна спеціальна фахова освіта, судом до уваги не приймаються, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Доводи відповідача не свідчать про недійсність укладеного кредитного договору у розумінні ст. 215 ЦК України та не спростовують факту отримання нею грошових коштів.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідач, заперечуючи проти позову, не надала належних і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, у тому числі щодо недійсності договору чи невідповідності його умов законодавству.
Отже, наведені відповідачем аргументи не звільняють її від обов`язку виконання зобов`язань за укладеним кредитним договором та не впливають на правомірність і дійсність правочину.
Відсутність у відповідача спеціальної фахової освіти або належної підготовки для розуміння положень кредитного договору не може розцінюватися як підстава для звільнення від обов`язку виконання зобов`язань, передбачених укладеним правочином, оскільки згідно зі ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і є обов`язковими для сторін.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції нібито дійшов висновку про ненадання відповідачем відзиву на позов та інших клопотань чи заперечень, незважаючи на її належне повідомлення про розгляд справи. ОСОБА_1 вказує, що ухвалу суду від 14.03.2025 отримала через застосунок «Дія» лише 29.04.2025, а 01.05.2025 у суді з`ясувала, що позовна заява з додатками їй не вручалася та була повернена з відміткою «не вручено». Цього ж дня відповідач подала заяву про вручення документів, отримала позов та підготувала відзив, поданий 13.05.2025. Водночас рішення у справі ухвалено 12.05.2025 без урахування заяви відповідача від 01.05.2025, що підтверджується довідкою суду від 22.05.2025, згідно з якою позов з додатками був вручений відповідачу лише 01.05.2025.
Так, у справі, що переглядається: ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 травня 2025 року відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали, а позивачем письмової відповіді на такий позов.
Судом першої інстанції направлено відповідачу копію вказаної ухвали, однак на адресу суду поштове відправлення повернулось з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 74).
01.05.2025 відповідач подала заяву про надання справи для ознайомлення, а також отримала копію ухвали суду про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками, що підтверджується розпискою від тієї ж дати (а.с. 77). Відтак, з моменту отримання зазначених документів відповідач мала право та реальну можливість подати відзив на позов протягом 15 днів, тобто до 16.05.2025 включно, що прямо передбачено ухвалою про відкриття провадження у справі.
Однак, місцевий суд, не дочекавшись закінчення наданого процесуального строку для подання відзиву, ухвалив рішення 12.05.2025, чим фактично позбавив відповідача права на реалізацію своїх процесуальних прав і можливості надати заперечення проти позову.
Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що доводи апеляційної скарги про ухвалення рішення місцевим судом до закінчення строку, наданого відповідачу для подання відзиву в цій частині апеляційним судом приймаються до уваги, проте вони не спростовують по суті висновків суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки відповідачем не було спростовано вимоги позовної заяви, та не надано доказів на спростування вказаних висновків.
Разом з тим, відзив на позов, поданий відповідачем, був прийнятий апеляційним судом та оцінений у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника та власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати, понесені ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, слід залишити за ним.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 травня 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                         Ю. Б. Войтко

Судді:                                                                          І. В. Міхасішин
                                                                               
І. М. Стадник