15.09.25
22-ц/812/1542/25

Єдиний унікальний номер судової справи: 487/10907/24
Провадження № 22-ц/812/1542/25 Суддя-доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.

Постанова
Іменем України

15 вересня 2025 року м. Миколаїв Справа № 487/10907/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – судді Самчишиної Н.В., 
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 26 червня 2025 року у складі головуючого - судді Нікітіна Д.Г., за позовом Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

установив:
12 грудня 2024 року Комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» (далі КП ММР «Миколаївелектротранс») звернулося до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом про стягнення з ОСОБА_1 матеріальних збитків у розмірі 6 114,90 грн за простій міського електротранспорту та судового збору 3 028 грн.
Позовна заява мотивована тим , що 08 листопада 2024 року, приблизно о 17год.58 хв., водій ОСОБА_1 припаркував свій автомобіль марки Mersedes Benz д.н.з. НОМЕР_1 таким чином, що перешкодив руху трьох трамваїв, які рухались по маршрутам №6,7,10 по вул. Даля та вул. Саксаганського в м. Миколаєві. 
За цією подією, на відповідача співробітниками патрульної поліції було складено постанову ЕНА №3438810 за ч.3 ст.122 КУпАП від 08 листопада 2024 року та накладено штраф за адміністративне правопорушення.
Всі підтверджуючі документи та пояснення фахівців підприємства були надані відповідачу в ході відвідування ним підприємства 19 листопада 2024 року.
Посилаючись на те, що дії ОСОБА_1 спричинили затримку в русі трамваїв №6,7,10 з 17 год.58 хв. до 19 год. 14хв., чим КП ММР «Миколаївелектротранс» завдані збитки через простій електротранспорту у сумі 6 114,90 грн, позивач просив про задоволення позову.
Відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення правил підсудності та недоведеність, як його вини, так і розміру заподіяних позивачу збитків.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2025 року позов КП ММР «Миколаївелектротранс» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП ММР «Миколаївелектротранс» у рахунок відшкодування матеріальних збитків 6 114,90 грн за простій міського електротранспорту, а також судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3028 грн.
Задовольняючи позов КП ММР «Миколаївелектротранс», суд першої інстанції вважав, що даний спір підсудний Заводському районному суду м. Миколаєва та виходив з того, що належними та допустимими доказами доведено те, що в результаті стоянки автомобіля, відбулась затримка руху трамваїв, чим позивачу з вини відповідача спричинені матеріальні збитки, тоді як відповідачем ці факти неспростовані та у суду відсутні передбачені законом підстави для визнання наданого позивачем розрахунку недостовірним, неналежним або недостатнім для підтвердження позовних вимог і розміру спричинених збитків (матеріальної шкоди).
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Скаргу обґрунтовував порушенням судом норм процесуального права, а саме: не проголошення судового рішення в судовому засіданні, порушенням правил підсудності, неналежним поданням доказів, ігноруванням наведених ним доводів та заявлених клопотань про витребування доказів та необґрунтованим відхиленням його клопотань про залучення свідків на підтвердження обставин, зокрема щодо кількості трамваїв та реального часу події.
Крім того, вказував на недоведеність (недостовірність та суперечність доказів позивача), як його вини, так і розміру заподіяних позивачу збитків. Також посилався на неправильне покладення на нього судових витрат, з огляду на те, що він, як законний представник дитини з інвалідністю, відповідно до приписів Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. 
КП ММР «Миколаївелектротранс» подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. 
У запереченнях проти відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 наполягав на необґрунтованості позову, недостовірності та суперечності доказів позивача та порушення правил територіальної підсудності.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується статтею 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, 08 листопада 2024 року, приблизно о 17:58, водій ОСОБА_1 , припаркував свій автомобіль марки Mersedes Benz д.н.з. НОМЕР_1 , який перешкоджав руху трамваїв, що рухались по маршрутам № 6,7,10 по вул. Даля та вул. Саксаганського в м. Миколаєві.
За цією подією, відносно ОСОБА_1 співробітниками патрульної поліції було винесено постанову ЕНА №3438810 від 08 листопада 2024 року за ч. 3 статті 122 КУпАП, зі змісту якої слідує, що що водій керуючи ТЗ здійснив зупинку таким чином, що унеможливив рух трьох трамваїв, які рухались маршрутом, чим порушив п. 15.10 Правил дорожнього руху України. Вищевказана постанова не оскаржена відповідачем. Штраф сплачений.
Згідно цієї постанови місцем скоєння правопорушення зазначено: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до території Заводського району м.Миколаєва.
Відповідно до положень статті 379 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).
Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.
Встановлено ОСОБА_1 при розгляді справи судом першої інстанції заявив про непідсудність справи Заводському районному суду м. Миколаєва.
Відповідно до частини шостої статті 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.
Позов у даній справі стосується відшкодування шкоди, заподіяної майну юридичної особи. 
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на положення частини першої статті 27 ЦПК України не заслуговують на увагу, оскільки у даній статті визначається загальна територіальна юрисдикція (підсудність) цивільних справ і положення її застосовуються завжди, якщо у статтях 28 – 31 цього процесуального закону не передбачено інше. 
Таким чином, суд першої інстанції розглянув справу з додержанням вимог Цивільного процесуального кодексу України про територіальну юрисдикцію (підсудність), а тому, з підстав порушення судом таких приписів, судове рішення не підлягає скасуванню.
Задовольняючи позов КП ММР «Миколаївелектротранс», суд виходив з того, що належними та допустимими доказами доведено те, що в результаті стоянки автомобіля, відбулась затримка руху трамваїв, чим позивачу з вини відповідача спричинені матеріальні збитки, тоді як відповідачем ці факти неспростовані та у суду відсутні передбачені законом підстави для визнання наданого позивачем розрахунку недостовірним, неналежним або недостатнім для підтвердження позовних вимог і розміру спричинених збитків (матеріальної шкоди). 
Апеляційний суд погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.
Частиною 1 статті 1 Закону України «Про міський електричний транспорт» надано визначення міському електричному транспорту, а саме зазначено, що це складова частина єдиної транспортної системи, призначена для перевезення громадян трамваями, тролейбусами, поїздами метрополітену на маршрутах (лініях) відповідно до вимог життєзабезпечення населених пунктів.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про міський електричний транспорт» перевізник має право вимагати відшкодування втрат за тимчасове закриття або перешкоджання рухові, крім випадків, передбачених статтею 19 цього Закону.
Згідно статті 22 Цивільного кодексу України (далі за текстом – ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 
Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно - правова відповідальність не настає.
Частиною другою статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
З наданого на виконання ухвали суду першої інстанції про витребування доказів графіка руху трамваїв по маршрутам №6,7,10 по вул. Даля в період часу з 17:58 год. до 19:14 год. 08 листопада 2024 року, встановлено, що внаслідок зупинки транспортного засобу відповідача зупинився рух трьох трамваїв на вказаному маршруті, загальним часом простою 3 год. 25 хв. 
Так, згідно графіка руху на даній ділянці рухались трамваї, які потрапили під затримку, а сама №6 (вагон 1116) 17:58 час простою 1 год. 16 хв.; №6 (вагон 1117) 18:18 час простою 1 год. 06 хв.; №10 (вагон 2004) 18:12 час слідкування в парк по закінченню зміни, час простою 1 год.03 хв.), на вказаному маршруті, загальним часом простою 3 год. 25 хв.
Згідно із розрахунком втрат від закриття руху трамваю 08 листопада 2024 року на вул. Даля та вул. Саксаганського у напрямку руху до Ц.Ринку на шляху трамвая маршрутів №№ 6,7 з 17:58 год. до 19:14 год., наданого позивачем, простій 3 вагонів тривав 3 год 24 хв загальна сума збитків становить 6 114, 9 грн.        
Зміст зазначених графіка руху трамваїв та розрахунку втрат від закриття руху трьох трамваїв узгоджується з встановленими в постанові ЕНА №3438810 від 08 листопада 2024 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності обставинами за вчинення адміністративного правопорушення, згідно яких зупинка ТЗ відповідача унеможливив рух трьох трамваїв, які рухались маршрутом. 
В цій постанові в частині часу та місця скоєння, суті і обставин порушення зазначено, що 08 листопада 2024 року 19:15:46 (м. Миколаїв, вулиця Дунаєва, 59) водій керуючи ТЗ здійснив зупинку таким чином, що унеможливив рух трьох трамваїв, які рухались маршрутом, чим порушив п. 15.10 Правил дорожнього руху України. 
На час винесення постанови встановлені обставини відповідач не заперечував та саму постанову не оскаржував.
З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє надані відповідачем ксерокопії фотографії, на зображені яких сфотографовано в темну добу один трамвай, а також загальний розгляд маршрутів трамваїв №6,7,10, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.
Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, позивач не повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди. Навпаки, на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.
Проте, всупереч вимог статей 12, 81 ЦПК України, відповідач таких доказів суду не надав. 
При цьому, колегія суддів зауважує, що клопотання відповідача в суді першої інстанції про витребування з Управління патрульної поліції відеозаписів з нагрудних камер, інформації щодо виклику поліції та залучення свідків, представників поліції та ОСОБА_2 , у зв`язку з пропуском строку, залишено без задоволення, а до суду апеляційної інстанції такого клопотання ним не подано. Встановлені судом першої інстанції обставини, підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, тому посилання на те, що не дослідження таких доказів призвело до неповного з`ясування фактичних обставин справи, що є істотним порушенням принципу всебічного та об`єктивного розгляду справи та права відповідача на подання доказів, колегія суддів відхиляє. 
Подання позивачем доказів із порушенням строків та порядку, у приєднанні до матеріалів справи яких судом першої інстанції було відмовлено, на думку апеляційного суду, не свідчить про зловживання позивачем процесуальними правами в розумінні приписів статті 44 ЦПК України. 
Сума завданих позивачу втрат визначена з урахуванням часу зупинки та простою кожного трамвая, яка складає 1 798, 50 грн.
Скаржник зазначеного розрахунку не спростував. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріалами справи встановлено, що із розміром втрат від закриття руху трамваїв відповідач був обізнаний, про що він додав до відзиву на позовну заяву скріншоти із офіційної сторінки Facebook позивача, у судовому засіданні не заявляв клопотання про надання позивачем детального розпису таких втрат на підтвердження неправильності використаних складових величин розрахунку та попередньо висловлював свою згоду сплатити позивачу заподіяну шкоду за простій одного трамвая. 
Отже, розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, застосував закон, що їх регулює, та обґрунтовано вважав доведеними обставини, на які посилався позивач у якості підстав для задоволення позову.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд вірно визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у ЦПК України, зібрані у відповідності з чинним цивільно-процесуальним законодавством.
Оскільки факт наявності вини ОСОБА_1 у скоєнні 08 листопада 2024 року зупинки ТЗ, що унеможливив рух трьох трамваїв, які рухались маршрутом, не спростований, висновок суду про те, що ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати КП ММР «Миколаївелектротранс» суму матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок затримки руху на маршруті №6,7,10 у розмірі 6 114, 9 грн, є законним та обґрунтованим.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права, та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.
Посилання в апеляційній скарзі щодо не проголошення рішення судом першої інстанції, як підстава для скасування судового рішення, колегія суддів відхиляє, оскільки з протоколів судового засідання убачається, що 26 червня 2025 року за участі сторін о 10 год. 21 хв. суд перейшов до стадії ухвалення рішення, та того ж дня в судовому засіданні за відсутності сторін розпочатому о 10 год 40 хв. ухвалив та підписав рішення. Рішення суду першої інстанції, згідно приписів статті 265 ЦПК України містить мотивувальну та резолютивну частину, в останній зазначено строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження. Відповідач отримав рішення суду першої інстанції та оскаржив його, подав апеляційну скаргу в порядку та в межах строку на апеляційне оскарження. 
Крім того, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про неправильне покладення на нього судових витрат, з огляду на те, що він, як законний представник дитини з інвалідністю відповідно до приписів Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з огляду на таке.
Так, згідно пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. При цьому зміст наведеної норми статті цього Закону не дає підстав для висновку про поширення її приписів на будь-які позовні вимоги.
Виходячи з того, що заявлені до ОСОБА_1 позовні вимоги безпосередньо не стосуються прав дитини з інвалідністю, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав вважати відповідача таким, що в силу вимог закону звільнений від сплати судового збору, тому стягнення судом першої інстанції з нього на користь позивача судового збору, є правильним.
При відкритті апеляційного провадження апеляційним судом не було вирішено клопотання відповідача про звільнення його від сплати судового збору, яке було мотивовано тим, що він, як законний представник дитини з інвалідністю, відповідно до приписів Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Не вирішення клопотання було зумовлено виконанням судом приписів ч.5 ст. 12 ЦПК України (дотримання судом принципу об`єктивності і неупередженості), оскільки вирішення питання про сплату чи не сплату судового збору тісно пов`язано з результатами розгляду апеляційної скарги. Застосовувати приписи ст. 136 ЦПК України також не було підстав, тому що її застосування залежить від майнового стану сторони, про який суду ніяких даних не було надано.
За такого питання щодо сплати судового збору належить вирішити при ухваленні судового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до підпункту шість частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду, яка подана юридичною особою складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.
Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09 листопада 2023 року № 3460 - IХ прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2024 року встановлено в розмірі 3028 гривень.
Частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Отже з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 3 633, 60 грн (3028 х 150% х 0,8).
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд 

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір за подання та розгляд апеляційної скарги у розмірі 3 633, 60 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                                                Н.В. Самчишина

Судді:                                                                В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 15 вересня 2025 року.