ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/41943/23                                                             Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  04 листопада 2025 року                                                                               м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:                    
Судді-доповідача:                                                                                                                          Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                                    Вівдиченко Т.Р., Карпушової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу    ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України, у якому просить суд:
-   визнати протиправним дії Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого ним з визначеного судом у справі №640/4672/20 розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу;
- зобов`язати Регіональне управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, утриману ним з визначеного судом у справі №640/4672/20 розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.12.2021 у справі №640/4672/20 відповідачем перераховано, а позивачем 13.04.2023 отримано грошові кошти в сумі 611  098,31 грн. Позивач зазначає, що з вказаної суми відповідачем утримано податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, але без їх рівноцінної компенсації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу».
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що у цій справі не оскаржує порядок виконання рішення суду першої інстанції, а тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права.
Апелянт стверджує, що має право на рівноцінну та повну компенсацію утриманих сум податку з доходів фізичних осіб із середнього заробітку за час вимушеного прогулу з посиланням на пункт 168.5 статті 168 Податкового кодексу України.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2025 та від 09.08.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.     
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильності застосування норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що полковника ОСОБА_1 , у зв`язку з організаційно-штатними змінами, у квітні 2020 року звільнено з військової служби в запас Збройних Сил України. Остання займана посада - заступник директора Департаменту Адміністрації Державної прикордонної служби України.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2021 у справі №640/4672/20 полковника ОСОБА_1 поновлено з 20.04.2020 на військовій службі та на посаді в Адміністрації Державної прикордонної служби України. Також суд постановив стягнути на його користь грошові кошти за період вимушеного прогулу.
Зазначене рішення залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2023.
Таким чином, 20.03.2023 набрало чинності судове рішення, резолютивна частина якого визначає:
« 1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Адміністрації Державної прикордонної служби України (01034, м. Київ, вул. Володимирська, буд.2б, код ЄДРПОУ 00034039) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.
2.                    Визнати протиправними та скасувати Наказ голови Державної прикордонної служби України № 7З-ОС від 27.01.2019 в частині розірвання контракту та звільнення полковника ОСОБА_2 (Е-171792) з військової служби в запас.
3.                    Визнати протиправними та скасувати Наказ голови Державної прикордонної служби України №124-ОС від 07.02.2020 в частині виключення полковника ОСОБА_2 (Е-171792) зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби України.
4.                    Поновити полковника ОСОБА_2 (Е-171792) на посаді заступника директора департаменту - начальника управління боротьби з транскордонною злочинністю Департаменту оперативної діяльності Адміністрації Державної прикордонної служби України з 20.04.2020.
5.                    Стягнути з Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь полковника ОСОБА_2 (Е-171792) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 795850 (сімсот дев`яносто п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят) грн 65 коп. з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.
6.                    Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 (Е-171792) на посаді заступника директора департаменту - начальника управління боротьби з транскордонною злочинністю Департаменту оперативної діяльності Адміністрації Державної прикордонної служби України з 20.04.2020.
7.                    Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь полковника ОСОБА_2 (Е-171792) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 795850 (сімсот дев 'яносто п 'ять тисяч вісімсот п 'ятдесят) грн 65 коп. з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів».
Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 02.09.2022 №940-ос полковника ОСОБА_1 призначено на посаду в територіальний орган Адміністрації Держприкордонслужби - Регіональне управління Морської охорони.
Наказом начальника Регіонального управління Морської охорони від 14.09.2022 №211-ос позивача зараховано до списків особового складу зазначеного управління. Враховуючи фактичний стан війни, та беручи до уваги спеціальність та фах позивача, останнього направлено в розпорядження керівництва оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( АДРЕСА_2 ) для організації та здійснення заходів спеціального призначення.
Водночас Голова Держприкордонслужби своїм наказом від 30.03.2023 №443-ос визначив завдання відповідачу: виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за вимушений прогулу за рішенням суду у справі №640/4672/20 в розмірі 795 850 грн 65 коп., з урахуванням раніше виплаченої суми у межах стягнення за один місяць під час негайного виконання рішення суду в розмірі 36 722 грн 31 коп. Пунктом 2 зазначеного наказу Голова Держприкордонслужби визначив завдання: здійснити вищенаведену виплату з вирахуванням встановлених податків та зборів.
На виконання зазначеного наказу, відповідачем перераховано, а 13.04.2023 отримано позивачем грошові кошти в сумі 611 098, 31 грн.
Вважаючи такий розмір виплачених коштів таким, що не відповідає встановленому у вказаному вище рішенні суду, позивач 04.05.2023 звернувся із рапортом по команді за вихідним №43/1104/23-Вн зі скаргою на такі дії, та проханням виплатити належні йому грошові кошти в повному розмірі.
На зазначений рапорт ОСОБА_1 отримав письмову відповідь від 17.05.2023 №11/1180/23-Вн за підписом начальника відповідача. 
У вказаному листі повідомлено позивачу, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.12.2021 у справі №640/4672/20, постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2023 та наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.03.2023 №443-ОС «Про виплату середнього заробітку» позивачу нараховано кошти в сумі 759  128,34 грн в якості середнього заробітку під час вимушеного прогулу. В подальшому, 13.04.2023 Регіональним управлінням Морської охорони після проведення відповідного оподаткування нарахованого доходу (податок з доходів фізичних осіб - 18% та військовий збір - 1,5%) проведено безпосереднє зарахування коштів на картковий рахунок в сумі 611  098,31 грн. Повідомлено, що оскільки згідно рішення суду проводилася виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу (який жодним чином не пов`язаний з виконанням обов`язків під час проходження служби), а не грошового забезпечення, вимоги постанови КМУ від 15.01.04 №44, у даному випадку, щодо виплати відповідно компенсації податку не застосовувалися.
Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до вимог частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства України визначений окремий порядок вирішення спорів, за яких позивач не згоден з рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень - відповідача щодо на виконання рішення суду. І такий порядок передбачає подачу визначеної статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України заяви, а не окремої позовної заяви.
Отже, суд вважає, що позивачем у даному випадку обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки розгляд його вимог має відбуватись у визначеному статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України порядку.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції та зазначає таке.
Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом даного адміністративного позову, фактично є незгода позивача з невиконанням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.12.2021 у справі №640/4672/20 в частині виплати на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому позивач просить, зокрема, зобов`язати Регіональне управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, утриману ним з визначеного судом у справі №640/4672/20 розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що замість належних за рішенням суду коштів у сумі 759  128,34 грн (795  850,65 - 36  722,31 (грошове забезпечення за місяць), останній отримав суму в розмірі, меншому на 148  030,03 грн. Позивач вважає, що можливо допущено помилку фінансових органів при вирішенні питання оподаткування середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Отже, колегія суддів зазначає, що в даному випадку позивач не погоджується з порядком виконання відповідачем рішення суду у справі №640/4672/20 в частині виплати на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
З матеріалів справи вбачається, що в мотивувальній частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.12.2021 у справі №640/4672/20 зазначено, що середньоденний заробіток позивача за час вимушеного прогулу складає: 1804,65 грн х 441 день (робочих дня за час вимушеного прогулу до дня винесення рішення) = 795 850,65 грн без відрахувань обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів. Зазначена сума після здійснення відповідних відрахувань обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Відповідно до резолютивної частини рішення суду у справі №640/4672/20, стягнуто з Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь полковника ОСОБА_2 (Е-171792) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 795850 (сімсот дев`яносто п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят) грн 65 коп. з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що Регіональним управлінням Морської охорони проводилося нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з відрахуванням встановлених податків і зборів, як це зазначено в рішенні суду у справі №640/4672/20 та сплачено кошти в сумі 611  098,31 грн на виконання рішення суду.
Отже, зі змісту даної позовної заяви вбачається, що предметом цього адміністративного позову є незгода позивача з виплаченим розміром середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який розраховано на виконання рішення по справі №640/4672/20.
Таким чином, позивач оскаржує дії відповідача щодо неналежного виконання рішення, а саме - рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.12.2021 у справі №640/4672/20, зокрема в частині виплати на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Суд зазначає, що процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Ці норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їхнього застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язані з невиконанням судового рішення в цій справі.
Натомість, наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів позивача шляхом подання позову.
Отже, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він має право звертатися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.
Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Судова колегія зазначає, що фактично доводи та вимоги ОСОБА_1 дають підстави вважати, що позивач не погоджується із рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.12.2021 у справі №640/4672/20 щодо розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Тобто, при розгляді даного позову суд має дослідити і перевірити порядок виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.12.2021 у справі №640/4672/20.
Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.
Водночас з матеріалів справи вбачається, що позивач не реалізував своє право, передбачене нормами Кодексу адміністративного судочинства України щодо оскарження судового рішення у справі №640/4672/20 до суду апеляційної та касаційної інстанції в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.
Верховний Суд у постанові від 21.02.2024 у справі № 520/7983/21, аналізуючи положення статті 129-1 Конституції України у взаємозв`язку із статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», дійшов висновку, що надання судовому рішенню, яке набрало законної сили переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили.
Щодо доводів апелянта про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 не приймало участі у справі №640/4672/20, а тому не може нести відповідальність за виконання/невиконання рішення суду у справі №640/4672/20, колегія суддів зазначає таке.
Так, відповідачем у справі №640/4672/20 визначено саме Адміністрацію Державної прикордонної служби України. Судовим рішенням у справі стягнуто з Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 795850 (сімсот дев`яносто п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят) грн 65 коп. з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.
Наказом голови Державної прикордонної служби України від 30.03.2023 №443-ОС (а.с.19) визначено начальнику Регіонального управління Морської охорони Державної прикордонної служби України виплатити капітану 1 рангу ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 795  850,65 грн з урахуванням раніше виплаченої суми у межах стягнення за один місяць під час негайного виконання рішення суду в розмірі 36  722,31 грн. Підстава: рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.12.2021 у справі №640/4672/20, ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.01.2022 у справі №640/4672/20 та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2023 у справі №640/4672/20.
Отже, Регіональним управлінням Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України здійснено виплату грошових коштів. В даному випадку Регіональне управління є територіальним органом Адміністрації Державної прикордонної служби України.
Виходячи із зазначеного, саме Адміністрація Державної прикордонної служби України несе відповідальність за виконання/невиконання рішення суду у справі №640/4672/20, оскільки являється відповідачем у вказаній справі.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що розгляд вимог позивача має відбуватися у визначеному статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України порядку.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив заяву відповідно з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.     
Положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.   
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у справі №320/41943/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                                                       О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                               Т.Р.Вівдиченко

                                                                                                О.В.Карпушова