ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1863/25  Номер провадження 22-ц/814/2728/25	Головуючий у 1-й інстанції Бєссонова Т.Д.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Бутенко С.Б., Панченка О.О., 
за участю секретаря Сальної Н.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за заявою Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради, заінтересована особа Лубенська державна нотаріальна контора про визнання спадщини відумерлою,
за апеляційною скаргою Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 квітня 2025 року,
       В С Т А Н О В И В :
У квітні 2025 року Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради звернулось до місцевого суду із вказаною заявою, у якому просило визнати відумерлою спадщину - земельну ділянку площею 1,610 га, кадастровий номер 5322883200:09:001:0117, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Калайдинцівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, що належала ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та передати її у власність Лубенській територіальній громаді в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області. Визнати відумерлою спадщину - земельну ділянку площею 1,750 га, кадастровий номер 5322883200:09:001:0065, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Калайдинцівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, що належала ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та передати її у власність Лубенській територіальній громаді в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області.
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 квітня 2025 року відмовлено у відкритті провадження на підставі ч.4 ст315 ЦПК України.
Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржило Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просило ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу обгрунтовано тим, що посилання суду на положення статті 315 ЦПК України безпідставним.
Зазначено, клопотання про передачу у власність Лубенській територіальній громаді в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області двох земельних ділянок, є лише уточненням на користь якої громади суд повинен ухвалити рішення.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частинами першою, другою, четвертою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, пославшись на роз`яснення, викладені у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», вважав, що у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, вимога про передачу спадкового майна територіальній громаді, оскільки за таких обставин вбачається спір про право, що унеможливлює розгляд заяви у порядку окремого провадження.
Проте з такими висновками районного суду погодитися не можна, з огляду на наступне.
Згідно частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про визнання спадщини відумерлою (частина перша, пункт 8 частини другої статті 293 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 641/2666/19 (провадження № 61-12617св20) зазначено, що особливістю розгляду справи про визнання спадщини відумерлою, яка розглядається в окремому провадженні, як і інших справ окремого провадження, зокрема, є таке: заявлені вимоги у порядку окремого провадження повинні бути безспірними (відсутній спір про право); справи окремого провадження порушуються за заявою і розглядаються за участю заявника, заінтересованих осіб (відсутність спору про право зумовлює відсутність сторін з протилежними інтересами, відсутність позову); немає інститутів і категорій, властивих позовному провадженню (пред`явлення зустрічного позову, заміна сторін, співучасть, мирова угода, треті особи, звернення до третейського суду тощо); справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Наявність спору про право повинна встановлюватись за ознакою можливого заперечення суб`єктивного права особи, щодо якого виникає спір. За умови наявності спору про право питання про визнання спадщини відумерлою не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження.
Під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний лише з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, у спорі існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. За відсутності цих елементів немає спору про право.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 636/1324/16-ц, провадження № 14-225цс18, у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 202/6418/18, провадження № 61- 8511св19 та від 23 грудня 2019 року у справі № 175/423/18, провадження № 61-8171св19.
Правове регулювання, особливості та порядок процедури визнання спадщини відумерлою передбачено, зокрема, положеннями статті 1277 ЦК України.
Так, відповідно до частин першої-третьої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Частиною першою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
Відумерлою є спадщина, визнана такою на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факту смерті спадкодавця, відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, неприйняття спадкоємцями спадщини чи відмови від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядування відповідної процедури.
Відповідно до статті 334 ЦПК України заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.
Статтею 337 ЦПК України визначено, що справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковою участю заявника та з обов`язковим повідомленням усіх заінтересованих осіб.
Суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону (стаття 338 ЦПК України).
Таким чином, питання передачі у власність територіальної громади спадщини, яка в установленому законом порядку не була прийнята спадкоємцями померлого, одночасно з визнанням судом спадщини відумерлою врегульовано нормами матеріального та процесуального права і сама по собі вимога заявника про передачу відумерлої спадщини у власність територіальної громади не свідчить про існування спору про право та не може бути підставою для відмови у відкритті окремого провадження.
Наведене свідчить про безпідставність висновків місцевого суду щодо наявності спору про право та необхідність застосування положень статті 379 ЦПК України - скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 383, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради – задовольнити.
Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 квітня 2025 року – скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 20 листопада 2025 року.

Головуючий                         Т.В. Одринська 

Судді                                                 С.Б. Бутенко

       О.О. Панченко