ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

31 жовтня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/3217/24
Головуючий у першій інстанції – Ільченко О. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/482/25

Чернігівський апеляційний суд у складі: 
головуючого- судді: Скрипки А.А.
суддів: Онищенко О.І., Шарапової О.Л.
секретар: Мальцева І.В.

сторони:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова            
компанія ”Європейська агенція з повернення боргів”
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Ільченка О.І. від 16 грудня 2024 року, місце ухвалення рішення м.Прилуки, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

                        В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів” звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів” суму заборгованості за кредитним договором №17455-03/2023 від 12.03.2023 року в розмірі 39 000 грн. Позивач також ставив питання про стягнення на свою користь із відповідача судових витрат у розмірі 3 028 грн. В обґрунтування вимог заявленого позову Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів” зазначало, що між ТОВ ”ФК ”Інвеструм” та ОСОБА_1 12.03.2023 року було укладено кредитний договір №17455-03/2023. Кредитний договір був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить розділ 7 Кредитного договору ”Реквізити та підписи Сторін”. 03.07.2023 року було укладено договір факторингу №3072023 між ТОВ ”ФК ”Інвеструм” та ТОВ ”Стар Файненс Груп”, за яким останнє набуло права вимоги, в тому числі, і до відповідача ОСОБА_1 27.10.2023 року між ТОВ ”Стар Файненс Груп” та ТОВ ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів” було укладено договір факторингу №27102023, у відповідності до умов якого, ТОВ ”ФК ”ЄАПБ” набуло права вимоги до відповідача. Відповідно до реєстру боржників до договору  факторингу  №27102023  від  27.10.2023 року, ТОВ ”ФК ”ЄАПБ” набуло  право  грошової  вимоги  до  відповідача  в  сумі 39 000 грн., з яких: 10 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 29 000 грн. - сума заборгованості за відсотками. Позивач вказував, що всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свої зобов`язання після відступлення позивачу права грошової вимоги до нього та не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості, тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану вище суму заборгованості та відшкодувати витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.12.2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів” заборгованість за кредитним договором №17455-03/2023 від 12.03.2023 року у сумі 39 000 грн. та судовий збір у розмірі 3 028 грн., а всього: 42 028 грн. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.12.2024 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити повністю. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.12.2024 року ухвалено із порушенням норм матеріального права, при цьому, суд неповно з`ясував всі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, і тому рішення суду першої інстанції від 16.12.2024 року не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим, і підлягає скасуванню. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не врахував відсутність доказів отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором. Оскільки тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача, а саме, на Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів”, яке повинно було довести зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача, тобто, факт дотримання умов договору кредитором, що в подальшому могло призвести до виникнення заборгованості за кредитним договором. До матеріалів справи взагалі не було долучено жодних доказів зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача. Доводи апеляційної скарги вказують, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявність заборгованості відповідача (не надано виписки за картковими рахунками), у зв`язку з чим позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають. Згідно положень ч.1 статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивачем належними та допустимими доказами не доведено (не надано виписки за картковими рахунками) факт перерахування грошових коштів на рахунок відповідача (факт укладення договору кредиту) та наявність заборгованості на момент звернення до суду з позовом, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Вказаний розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості є документом, який створено самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України ”Про бухгалтерський облік та фінансову звітність”. Згідно із вказаними положеннями закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. В матеріалах справи містяться лише розрахунки заборгованості, підготовлені працівниками ТОВ ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів”, у яких відсутні будь-які пояснення щодо нарахування суми заборгованості, а також відсутні будь-які дані стосовно розрахунку заборгованості, наданого первісними кредиторами. За  доводами апелянта, Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 року під час розгляду справи №127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18,  від   14.06.2022   року   у   справі    №757/40395/20.   Апелянт стверджує,   що   позивач   не  надав  суду докази  отримання  ОСОБА_1 листа  на  адресу  електронної  пошти  та смс-повідомлення про здійснення входу останнім на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, і тому в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитного договору в електронному вигляді, що відповідає вищевказаним висновкам Верховного Суду. Позивачем не надано доказів, які б підвереджували, що саме відповідач був зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено отримання саме відповідачем логіну та паролю в системі, що відповідачем було подано заявку на отримання кредиту, а також що відповідач був ознайомлений усіма істотними умовами договору, та не надано доказів щодо зарахування коштів на платіжну картку, яка належить саме відповідачу ОСОБА_1 . Позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. Доводи апеляційної скарги вказують, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору. Позивачем подано паперові копії електронних доказів, а оригінали електронних доказів суду надані не були. При цьому, паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом та суд може не прийняти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу лише у випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Доводи апеляційної скарги вказують, що до матеріалів позовної заяви не долучено доказів, які підтверджують набуття права вимоги Товариством з обмеженою відповідальністю ”Стар Файненс Груп” за Кредитним договором №17455-03/2023 від 12.03.2023 року. До матеріалів справи долучено копію договору факторингу №3072023 від 03.07.2023 року, копію акту приймання-передачі письмового та електронного реєстру боржників від 03.07.2023 року до договору факторингу №3072023 від 03.07.2023 року. Проте, будь яких реєстрів боржників/ витягів з реєстрів чи інших доказів, які підтверджують перехід права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю ”Стар Файненс Груп” за кредитним договором №17455-03/2023 від 12.03.2023 року, до матеріалів справи не надано. Апелянт стверджує, що відсутня можливість встановити, що на момент укладення між ТОВ ”Стар Файненс Груп” та Товариством з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів” договору факторингу, у ТОВ ”Стар Файненс Груп” було право вимоги за кредитним договором №17455-03/2023 від 12.03.2023 року. Апелянт зазначає, що в матеріалах справи міститься витяг з реєстру боржників до договору факторингу №27102023 від 27.10.2023 року, який містить лише підпис представника ТОВ ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів”, а підпис представника ТОВ ”Стар Файненс Груп” - відсутній. За доводами апелянта, даний документ не може вважатися належним і допустимим доказом факту переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості, оскільки факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості підтверджує підписаний сторонами та скріплений печатками акт прийому-передачі реєстру боржників, який є невід`ємною частиною цього договору. Безпосередньо реєстрів боржників до договорів факторингу, з якого б вбачалося право вимоги за кредитними договорами, позивачем надано не було. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно правомірності нарахування заборгованості за кредитним договором. Згідно матеріалів позовної заяви, сума заборгованості за кредитним   договором   №17455-03/2023   від   12.03.2023   року  становить 39 000 грн., з яких: 10 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 29 000 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0 грн. - сума заборгованості за пенею. Відповідно до умов кредитного договору, за користування кредитом клієнт сплачує Товариству 20% (процентів) на добу.  Тип  процентної  ставки  -  фіксована,  кредит надається строком на 25 днів. Отже, з врахуванням викладеного, слід дійти висновку, що за кредитним договором №17455-03/2023 від 12.03.2023 року проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 25 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, і тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором, з врахуванням умов договору щодо розміру денного відсотку за користування коштами, складає 5 000 грн. (10 000 х 2,0% х 25 = 5 000). Тобто, проценти нараховувалися після закінчення терміну кредитування, що суперечить висновку, вказаному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року (справа №14-10цс18), відносно того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно із ч.2 статті 1050 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу (а.с.183-191) Товариство з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів” просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, у зв`язку із її безпідставністю, а обгрунтоване рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.12.2024 року по цивільній справі №742/3217/24 - залишити без змін.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.12.2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, без повідомлення учасників справи. 

Відповідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с.180-182). 

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 12.03.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ ”ФК ”Інвеструм” було укладено договір про надання фінансового кредиту №17455-03/2023, відповідно до умов якого відповідач отримав фінансовий кредит в розмірі 10 000 грн. на 25 дні, тобто, до 04.04.2023 року (а.с.5-6). За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730,0% річних від суми кредиту в розрахунку 2,00% на добу.

Пунктом 2.1 та пунктом 4.3 договору про надання фінансового кредиту №17455-03/2023 від 12.03.2023 року визначено, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору. У разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2 цього договору та/або в додатку до цього договору, проценти, передбачені в п.2.3 цього договору продовжують нараховуватись за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 180 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору.

Пунктом 2.3 вказаного договору передбачено, що у разі, коли клієнт не сплатив кредит у строк, передбачений п.1.2 цього договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою (2,5% на добу) з першого дня користування кредитними коштами, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору.

Згідно додатку №1 до договору №17455-03/2023 від 12.03.2023 року, який є невід`ємною його частиною (графік платежів) сума кредиту становить 10 000 грн. та сума нарахованих відсотків за період з 12.03.2023 року по 04.04.2023 року становить 5 000 грн., загальна вартість кредиту - 15 000 грн. (а.с.7).

Відповідачем договір підписано електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора W1756, у якому ОСОБА_1 надав усі свої паспортні дані та зазначив номер карти НОМЕР_1 хх-хххх-4726, для перерахування кредитних коштів.

Відповідно до заявки від 05.04.2023 року на відстрочення виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту (а.с.8), відповідач ОСОБА_1 просив директора ТОВ ”ФК ”Інвеструм” відстрочити виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту №17455-03/2023 від 12.03.2023 року на термін 10 днів. У даній заявці також зазначено, що ОСОБА_1 , станом на 05.04.2023 року оплатив суму в розмірі 3 000 грн., необхідну для відстрочення виконання зобов`язання відповідно до пункту 4 Правил надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту, ТОВ ”Фінансова компанія ”Інвеструм”, які є невід`ємною частиною договору надання фінансового кредиту.
У заявці від 05.04.2023 року на відстрочення виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту (а.с.8), ОСОБА_1 , клієнт за договором про надання фінансового кредиту №17455-03/2023 від 12.03.2023 року, надає згоду на підписання додаткової угоди до даного договору для відстрочення виконання зобов`язання на 10 календарних днів, що зафіксовано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором W9390.

На підставі вищезазначеної заявки, 05.04.2023 року між ТОВ ”ФК ”Інвеструм” та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору про надання фінансового кредиту №17455-03/2023 від 12.03.2023 року, за якою сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 10 днів, тобто, до 14.04.2023 року. Будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума заборгованості клієнта становить 15 000 грн. У зв`язку з відстроченням виконання зобов`язання за договором, клієнт зобов`язується здійснити повернення кредиту відповідно до умов зміненого Графіку розрахунків (а.с.8).

Таким чином, сторони договору, підписуючи даний кредитний договір, погодили строк його дії - до 04.04.2023 року, згідно додаткової угоди - до 14.04.2023 року, а з урахуванням вимог п.4.3 укладеного договору,  передбачили його продовження ще на 180 днів, у разі невиконання його умов з перерахуванням визначеного до сплати розміру відсотків у додатку №1 до договору з 2,00% до 2,5% на весь час дії договору.

На підтвердження факту перерахування коштів на виконання умов кредитного договору №17455-03/2023 від 12.03.2023 року, ТОВ ”Універсальні платіжні рішення” надіслало листа за вих. №2919_241114141833 від 14.11.2024 року, в якому зазначено, що ТОВ ”Універсальні платіжні рішення” надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №342 від 02.10.2012 року) та отримало Ліцензію Національного банку України №21/788-рк від 01.05.2023 року. Між ТОВ ”ФК ”Інвеструм” та ТОВ ”Універсальні  платіжні  рішення”  укладено  договір  на  переказ  коштів ФК-150920 від 15.09.2020 року. Відповідно до зазначеного договору, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 12-03-2023 00:15:02 на суму 10 000,00 грн., маска картки НОМЕР_2 , номер транзакцій в системі iPay.ua - 210494164, призначення платежу: ”Зачисление 10 000 грн. на карту НОМЕР_2 ” (а.с.113).

03.07.2023 року, на підставі договору факторингу №3072023, укладеного між ТОВ ”ФК ”Інвеструм” та ТОВ ”Стар Файненс Груп”, фактор стає новим кредитором в зобов`язаннях, що виникли із основних договорів, та отримує права вимоги по зобов`язанням за основними договорами, в тому числі, права грошових вимог до боржників по сплаті боргу за основними договорами, строк платежу за якими настав, а також вимоги по основним договорам, які виникнуть в майбутньому, з моменту підписання  сторонами  акту   приймання-передачі,  відповідно  до  додатку №2  до  цього  договору (а.с.9-11). Акт приймання-передачі письмового та електронного реєстру боржників від 03.07.2023 року до договору факторингу №3072023 від 03.07.2024 року, підписаний сторонами цього договору факторингу 03.07.2024 року.

27.10.2023 року між ТОВ ”Стар Файненс Груп” та ТОВ ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів” було укладено договір факторингу №27102023, у відповідності до умов якого ТОВ ”Стар Файненс Груп” передає (відступає) ТОВ ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів” за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів” приймає належні ТОВ ”Стар Файненс Груп” права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.12-13).

Згідно п.1.1. вказаного договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Відповідно до п.1.2. даного договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №27102023 від 27.10.2023 року (а.с.14) підтверджується передача позивачу реєстру боржників кількістю 5722.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №27102023 від 27.10.2023 року (а.с.15), розрахунку заборгованості за кредитним договором №17455-03/2023 від 12.03.2023 року (а.с.16), заборгованість ОСОБА_1 за період з 27.10.2023 року по 31.03.2024 року становить 39 000 грн., і складається із: суми основного боргу - 10 000 грн. та суми заборгованості за відсотками - 29 000 грн. Зазначений розмір заборгованості ОСОБА_1 співпадає із розміром заборгованості ОСОБА_1 , зазначеною у реєстрі боржників, який було надано позивачем на вимогу ухвали суду першої інстанції, і у якому, під №424, вказано - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 (а.с.125-126).

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 16.12.2024 року, задовольняючи позов Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції зазначив, що позивачем доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів, строк кредитування, розмір заборгованості за кредитним договором №17455-03/2023 від 12.03.2023 року, яку відповідач не сплатив та не спростував. За даних обставин, оскільки за укладеним договором факторингу ТОВ ”ФК ”Європейська агенція з повернення боргів” набуло права вимоги за кредитним договором №17455-03/2023 від 12.03.2023 року на тих умовах, на яких було укладено цей договір із позичальником, то позивач має право на стягнення із ОСОБА_1 на свою користь заборгованості за кредитним договором №17455-03/2023 від 12.03.2023 року у розмірі 39 000 грн., з яких: 10 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу (тіло кредиту) та 29 000 грн. - заборгованість за відсотками. 

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи частково знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.12.2024 року ухвалено із порушенням норм матеріального права, при цьому, суд першої інстанції неповно з`ясував всі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному розгляду даної справи, і тому рішення суду першої інстанції від 16.12.2024 року не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
              
З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. 

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч.1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України ”Про електронну комерцію”.

Так, пунктами: 5, 6, 12 ч.1 статті 3 Закону України ”Про електронну комерцію” встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим  ідентифікатором  це  дані  в  електронній  формі  у  вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України ”Про електронну комерцію”).

Приписами статті 12 Закону України ”Про електронну комерцію” регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України ”Про електронний цифровий підпис”, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З  урахуванням  викладеного,  необхідно  дійти  висновку  про  те,  що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті: 205, 207 ЦК України).

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує  заявник   за   допомогою   електронної   пошти  у  вигляді  пароля, іноді  в  парі ”логін-пароль”, або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Положеннями ч.2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За правилами ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у даній цивільній справі, суд першої інстанції вірно визначив характер спірних правовідносин, норми матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору по суті, дослідивши при цьому наявні у матеріалах справи письмові докази, надавши їм відповідну оцінку. Разом з тим, дійшовши правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача суми заборгованості за основним боргом (тілом кредиту), суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо розміру заборгованості по відсоткам за користування кредитом, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.   

Необхідно зазначити, що матеріалами справи підтверджується, що 12.03.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ ”ФК ”Інвеструм” було укладено договір про надання фінансового кредиту №17455-03/2023, який підписано відповідачем шляхом використання одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України ”Про електронну комерцію”.

У вказаному договорі сторонами погоджено всі його істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування позикою, розмір і тип процентної ставки.

Кредитний договір є дійсним, у судовому порядку відповідачем не оскаржувався. При цьому, відповідачем ОСОБА_1 не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції належних, достатніх, допустимих документальних доказів на спростування факту укладення ним 12.03.2023 року договору про надання фінансового кредиту №17455-03/2023 з ТОВ ”ФК ”Інвеструм”.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ч.2 статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів статті 12, частин: 1, 5-7 статті 81, ч.1 статті 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Приймаючи до уваги наведене вище, слід дійти висновку, що доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що у матеріалах справи відсутні документальні підтвердження укладення відповідачем спірного кредитного договору, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 16.12.2024 року. Оскільки, за приписами Закону України ”Про електронну комерцію”, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливими. При цьому, належних документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності в укладеному кредитному договорі електронного цифрового підпису ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором, відповідачем не надано.

Апеляційний суд також вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що позивачем не надано будь-яких підтверджуючих доказів перерахування кредитних коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 .

З даного приводу необхідно зазначити, що у п.1.4. укладеного відповідачем договору про надання фінансового кредиту №17455-03/2023 від 12.03.2023 року (а.с.5-6), вказано, що кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. 

Факт перерахування коштів на виконання умов договору про надання фінансового кредиту №17455-03/2023 від 12.03.2023 року підтверджується листом ТОВ ”Універсальні платіжні рішення” за вих. №2919_241114141833 від 14.11.2024 року, в якому зазначено, що ТОВ ”Універсальні платіжні рішення” надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесено в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №342 від 02.10.2012 року) та отримало Ліцензію Національного банку України №21/788-рк від 01.05.2023 року. Між ТОВ ”ФК ”Інвеструм” та ТОВ ”Універсальні платіжні рішення” укладено договір на переказ коштів ФК-150920 від 15.09.2020 року. Відповідно до зазначеного договору, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 12-03-2023 00:15:02 на суму 10 000,00 грн., маска картки НОМЕР_2 , номер транзакцій в системі iPay.ua - 210494164, призначення платежу: ”Зачисление 10 000 грн. на карту НОМЕР_2 ” (а.с.113).

При цьому, необхідно зазначити, що враховуючи умови надання кредитних коштів, позивач не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення боржником кредитних коштів за укладеним договором, оскільки він не є первісним кредитором, а дані документи, відповідно до п.35 Положення ’’Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні’’, формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України, відповідальною особою банку. У відповідності до умов договорів факторингу, передача документації, а саме: платіжних доручень або іншого документального підтвердження перерахування коштів на рахунок, вказаний боржником, та детальних розрахунків заборгованості по кредитному договору, по кожному платіжному періоду та підставу їх нарахування за період з дня укладення кредитного договору по дату відступлення права вимоги, надаються клієнтом за окремим запитом фактора.

При цьому, саме боржник має доступ до свого рахунку, вказаного у договорах, і в ході судового розгляду даної справи відповідач мав можливість надати суду відповідну виписку зі свого рахунку, на підтвердження надходження або ненадходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, їх розміру, а також підтвердження виконання своїх зобов`язань за даним договором та внесення грошових коштів на погашення заборгованості, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Вказаних вище документів відповідачем, на підтвердження своїх заперечень щодо вимог заявленого до ОСОБА_1 позову, суду не надано. 

Враховуючи, що кредитні кошти були перераховані на платіжну картку позичальника, а інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, є банківською таємницею, отримати інформацію про зарахування на рахунок відповідача коштів за кредитним договором від банківської установи, в якій відкрито рахунок відповідача, ТОВ ”ФК ”Європейська агенція з повернення боргів” не має можливості. 

Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 

Приймаючи до уваги наведене вище, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку рішення суду першої інстанції від 16.12.2024 року відносно того, що в ході судового розгляду даної справи є доведеним відповідними доказами факт отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, визначених укладеним ОСОБА_1 12.03.2023 року договором про надання фінансового кредиту №17455-03/2023. Також є документально підтвердженим факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення у передбачені в договорі строки грошових коштів (кредиту) та сплати нарахованих відсотків, у зв`язку з чим, у відповідача виникла заборгованість, яка не сплачувалась ні позивачу, ні попередньому кредитору.

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку рішення суду першої інстанції від 16.12.2024 року щодо необхідності задоволення вимог заявленого до ОСОБА_1 позову про стягнення з нього на користь позивача суми заборгованості за кредитом у розмірі 10 000 грн. (основний борг). Оскільки висновок суду першої інстанції у вказаній частині узгоджується із документально підтвердженими фактичними обставинами справи та нормами права, які регламентують спірні правовідносини. 

Разом з тим, дійшовши правильного висновку щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за основним боргом (тілом кредиту), суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо розміру заборгованості по відсоткам за користування кредитом, які підлягають стягненню з відповідача, виходячи із наступного. 

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як регламентовано статтею 11 ЦК України.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 статті 510 ЦК України).

Відповідно до п.1 ч.1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 статті 514 ЦК України).

Згідно матеріалів справи, 03.07.2023 року було укладено договір факторингу №3072023 між ТОВ ”ФК ”Інвеструм” та ТОВ ”Стар Файненс Груп”, за яким останнє набуло права вимоги, в тому числі, і до відповідача ОСОБА_1 

27.10.2023 року між ТОВ ”Стар Файненс Груп” та ТОВ ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів” було укладено договір факторингу №27102023, у відповідності до умов якого, ТОВ ”ФК ”ЄАПБ” набуло права вимоги до відповідача. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №27102023 від 27.10.2023 року, ТОВ ”ФК ”ЄАПБ” набуло  право  грошової  вимоги  до  відповідача  в  сумі  39 000,00 грн., з яких:  10  000  грн. - сума  заборгованості  за  основною  сумою  боргу  та 29 000,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. 

Оскільки статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, суд має пересвідчитися, що на момент відступлення прав вимоги за договором факторингу №3072023 від 03.07.2023 року, укладеним між ТОВ ”ФК ”Інвеструм” та ТОВ ”Стар Файненс Груп”, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №17455-03/2023 від 12.03.2023 року складала саме 39 000 грн., з яких: 10 000 грн. - заборгованість за кредитом; 29 000 грн. - заборгованість за відсотками.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, на підтвердження наявності заборгованості ОСОБА_1 та її розміру, подав до суду витяг з реєстру боржників до договору факторингу №27102023 від 27.10.2023 року, згідно якого, ТОВ ”ФК ”ЄАПБ” набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 39 000,00 грн., з яких: 10 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 29 000,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.15); розрахунок заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №17455-03/2023 від 12.03.2023 року, згідно якого заборгованість  ОСОБА_1    за   період  з  27.10.2023  року   по   31.03.2024 року  становить  39  000,00  грн., яка складається з суми основного боргу - 10 000 грн. та суми заборгованості за відсотками - 29 000,00 грн. (а.с.16), а також, на виконання ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.11.2024 року, стороною позивача було надано суду детальний розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_1 за уколеним ним договором про надання фінансового кредиту №17455-03/2023 від 12.03.2023року, проведений первісним кредитором - ТОВ ”ФК ”Інвеструм” (а.с.114-116).

Як вбачається із проведеного ТОВ ”ФК ”Інвеструм” розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №17455-03/2023 від 12.03.2023 року, вказаний договір мав статус ”Активний” з 12.03.2023 року по 04.04.2023 року, відсотки за користування кредитом нараховувалися з розрахунку 2% на день від суми позики; з 05.04.2023 року по 14.04.2023 року вказаний договір мав статус ”Позика заморожена”, відсотки за користування кредитом не нараховувалися; 15.04.2023 року - статус ”Активний”, відсотки за користування кредитом нараховувалися з розрахунку 2% на день від суми позики; з 16.04.2023 року по 15.07.2023 року - статус ”Прострочений”, відсотки за весь хронологічний період з 12.03.2023 року перераховані за ставкою 2,5% на день від суми позики; з 16.07.2023 року по 26.10.2023 року - ”Зупинено нарахування”, відсотки не нараховувалися. 

Судом встановлено, і відповідачем не спростовано, що вказаний розрахунок відповідає умовам договору про надання фінансового кредиту №17455-03/2023 від 12.03.2023 року, зокрема, пунктам 2.1., 4.3. та 2.3. даного  договору,  щодо  розміру  денного  відсотку  за  користування коштами - 2,5% за кожен день користування коштами, та періоду нарахування - 116 днів (від загальної тривалості періоду з 12.03.2023 року по 15.07.2023 року, який складає 126 днів, відраховано 10 днів наданої додатковою угодою від 05.04.2023 року відстрочки виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту №17455-03/2023 від 12.03.2023 року, на період якої будь-які нарахування за кредитом припиняються): 10 000 грн. х 0,25% х 116 днів = 29 000 грн.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що згідно вказаного розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 по процентам за користування кредитом в сумі 29 000 грн. є остаточною сумою, яка утворилася станом на останній день нарахувань - 15.07.2023 року. 

Як вбачається із матеріалів справи, договір факторингу №3072023 між ТОВ ”ФК ”Інвеструм” та ТОВ ”Стар Файненс Груп”, відповідно до якого фактор стає новим кредитором у зобов`язаннях, які виникли із основних договорів, та отримує права вимоги по зобов`язанням за основними договорами, в тому числі, права грошових вимог до боржників по сплаті боргу за основними договорами, строк платежу за якими настав, а також вимоги по основним договорам, які виникнуть в майбутньому, з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі, відповідно до додатку №2 до цього договору, було укладено 03.07.2023 року (а.с.9-11). Відповідний акт приймання-передачі письмового та електронного реєстру боржників від 03.07.2023 року до договору факторингу №3072023 від 03.07.2023 року, підписаний сторонами цього договору факторингу 03.07.2023 року.

Таким чином, оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 статті 514 ЦК України), ТОВ ”Стар Файненс Груп” могло отримати від ТОВ ”ФК ”Інвеструм”, а у подальшому, передати ТОВ ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів” за договором факторингу №27102023 від 27.10.2023 року, право вимоги щодо заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №17455-03/2023 від 12.03.2023 року, яка утворилася на дату переходу цього права від первісного кредитора, а саме - 03.07.2023 року.

Як вбачається із проведеного ТОВ ”ФК ”Інвеструм” розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №17455-03/2023 від 12.03.2023 року, станом на 03.07.2023 року заборгованість склала: основний борг - 10 000 грн., нараховані відсотки, відповідно - 26 000 грн. (10 000 грн. х 0,25% х 104 дні = 26 000 грн.), сплачено - 3 000 грн.

При цьому, оскільки відповідачем в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором сплачено 3 000 грн., загальний розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором, який підлягає стягненню з відповідача, становить 23 000 грн., виходячи із розрахунку: 26 000 грн. - 3 000 грн. = 23 000 грн.

На вказані вище обставини суд першої інстанції уваги не звернув, і апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що висновки рішення суду першої інстанції від 16.12.2024 року, в частині визначення розміру заборгованості відповідача по відсотках за користування кредитними коштами, не відповідають документально підтвердженим обставинам справи та відповідно, не узгоджуються із нормами матеріального права, які регламентують дані правовідносини. За даних обставин, рішення суду першої інстанції від 16.12.2024 року - підлягає зміні, в частині розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, яка підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь позивача, а також в частині розподілу судових витрат між сторонами. 

Приймаючи до уваги наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів” підлягає стягненню заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №17455-03/2023 від 12.03.2023 року у загальній сумі 33 000 грн., яка складається із: 10 000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 23 000 грн. - заборгованість по відсотках. 

Відповідно до приписів ч.1, ч.13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно матеріалів справи, при поданні до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір в сумі 3 028 грн. (а.с.1), ціна позову становить 39 000 грн., позов задоволено на суму 33 000 грн., тобто, на 84,62% (33 000 : 39 000 х 100% = 84,62%). За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2 562 грн. 30 коп.: (3 028 грн. х 84,62% = 2 562,30 грн.), в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Враховуючи зазначене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково. При цьому, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.12.2024 року - змінити, виклавши перший, другий абзаци його резолютивної частини у наступній редакції:

”Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів” заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №17455-03/2023 від 12.03.2023 року у сумі 33 000 (тридцять три тисячі) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 562 (дві тисячі п`ятсот шістдесят дві) грн. 30 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.’’

В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.12.2024 року, необхідно залишити без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.12.2024 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити повністю.

При цьому, апеляційним судом розмір стягнутої судом першої інстанції з ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання фінансового  кредиту  №17455-03/2023  від  12.03.2023  року  зменшено  з 39 000 грн. до 33 000 грн., тобто, на 6 000 грн. 

Виходячи із приписів статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, приймаючи до уваги, що апеляційним судом вимоги поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги задоволено на 15,38%, виходячи із розрахунку: (6 000 грн. : 39 000 грн. х 100% = 15,38%), то понесені ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3 633 грн. 60 коп. (а.с.172, зворот), підлягають частковому відшкодуванню відповідачу, пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги, а саме, в сумі 558 грн. 85 коп., виходячи із розрахунку: 3 633 грн. 60 коп. х 15,38% = 558 грн. 85 коп.

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 369, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                        П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 грудня 2024 року - змінити, виклавши перший, другий абзаци його резолютивної частини у наступній редакції:

”Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів” заборгованість за кредитним договором №17455-03/2023 від 12.03.2023 року у сумі 33 000 (тридцять три тисячі) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 562 (дві тисячі п`ятсот шістдесят дві) грн. 30 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.’’

В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 грудня 2024 року, залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ”Фінансова компанія ”Європейська агенція з повернення боргів” на користь ОСОБА_1 558 (п`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 85 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.     

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 31.10.2025 року.

Головуючий:                                            Судді: