ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 р.	Справа № 953/1576/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Ральченка І.М. ,
за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 31.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Демченко С.В., повний текст складено 31.03.25 року по справі № 953/1576/25
          за позовом              ОСОБА_1  
          до             Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ,             Департаменту патрульної поліції                     
          про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17 березня 2025 року у справі № 953/1576/25  задоволено позов ОСОБА_1 ,  скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4019672 від 06 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 за вчинення правопорушення за ч. 3 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу, а провадження у справі закрито. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Департаменту патрульної поліції, на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 грн 60 коп.
Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2025 року заяву представника позивача адвоката Таволжанського Миколи Володимировича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Департаменту патрульної поліції, на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень.
Департамент патрульної поліції, не погодившись з додатковим рішенням, подав апеляційну скаргу , вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини, які мають значення для її вирішення, в результаті чого ухвалене необґрунтоване рішення. Вказує , що безпосередньо договору про надання правової допомоги, що укладений між позивачем та його представником № б/н від 23 лютого 2025 року, до суду не надано, що не надало суду об`єктивно оцінити домовленість між адвокатом та клієнтом. Вважає , що  встановлені судом першої інстанції витрати на правничу допомогу є необгрунтованими, завищеними, та непропорційними, так як справа в суді першої інстанції розглядалась без виклику сторін, отже адвокатом окрім подання позовної заяви не вчинялось жодних дій в ході розгляду справи. Просить суд скасувати додаткове рішення Київського районного суду міста Харкова від 31.03.2025 у справі № 953/1576/25, прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні заяви про ухваленні додаткового рішення.
Представником позивача адвокатом Таволжанським М.В. до суду подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує , що В апеляційній скарзі ж, взагалі не визначено жодну із підстав, передбачену ст. 317 КАС України, що свідчить про формальний характер поданого документу. Отже, метою подання апеляційної скарги є не необхідність виправити недоліки рішення суду першої інстанції, а бажання апелянта зменшити розмір витрат на правову допомогу, тобто здійснити переоцінку доказів, які вже були досліджені в першій інстанції. Враховуючи складність цієї справи, перелік послуг, що були надані позивачу та зважаючи на те, що судовий розгляд проведений за участі представника позивача, а також з метою дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, вважає , що суд правомірно дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Просить суд апеляційну скаргу  залишити без задоволення, додаткове рішення Київського районного суду міста Харкова від 31.03.2025 року залишити без змін.
Сторони належним чином повідомленні про час та дату судового засідання.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Колегія суддів, вислухавши суддю – доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги додаткове рішення суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи у їх сукупності вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Приймаючи додаткове судове рішення, суд першої інстанції , враховуючи складність цієї справи, перелік послуг, що були надані позивачу та зважаючи на те, що судовий розгляд проведений за участі представника позивача, а також з метою дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції  щодо часткового задоволення заяви представника позивача адвоката Таволжанського Миколи Володимировича про ухвалення додаткового рішення у справі , однак виходячи з наступного.
Згідно з ч.1 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).
Згідно з п.п. 1, 2 ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).
Згідно з п.п. 6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, документи, що свідчать про оплату експертизи, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10.02.22 у справі №440/7120/20 та від 21 вересня 2022 року у справі № 300/1826/19.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Отже, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Таким чином, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.02.2020 у справі №280/1765/19, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, які входять до предмета доказування у справі, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі № 320/3271/19.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі “Баришевський проти України” (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі “Двойних проти України” (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі “Меріт проти України” (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Колегія суддів зазначає, що з аналізу статті 134 КАС України випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
При визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.
Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 року у справі № 904/8308/17 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Так , на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу позивач подав до суду: 
-ордер на надання правничої допомоги серії АС № 1129456 від 23 лютого 2025 року;
- акт виконаних робіт відповідно до договору № б/н від 23 лютого 2025 року про надання правової допомоги від 18 березня 2025 року;
- платіжну інструкцію від 18 березня 2025 року.
Зі змісту акту виконаних робіт відповідно до договору № б/н від 23 лютого 2025 року про надання правової допомоги від 18 березня 2025 вбачається, що адвокат Таволжанський М.В. надав позивачу такі юридичні послуги: 
-зустріч з клієнтом та формування правової позиції, вартість послуг 2 000 грн;
- написання та направлення адвокатських запитів, вартість послуг 1 000 грн;
- виїзд до УПП в Харківській області ДПП для отримання відео, вартість послуг 2000 грн;
- складання адміністративного позову, вартість послуг 4 000 грн;
- участь у судових засіданнях, вартість послуг 4 000 грн.
Договір про надання правової допомоги до матеріалів справи не надано.
Колегією суддів встановлено , що позовну заяву підписано особисто Шпаком І.О. 13.02.2025 та подано до суду 18.02.2025 .
При цьому , з акту виконаних робіт від 18 березня 2025 вбачається , що договір про надання правової допомоги між Шпаком І.О. та Таволжанським М.В. укладено 23 лютого 2025 року, тобто вже після подання Шпаком І.О. позову до суду.
Тобто , юридичні послуги: зустріч з клієнтом та формування правової позиції, вартість послуг 2 000 грн; написання та направлення адвокатських запитів, вартість послуг 1 000 грн; виїзд до УПП в Харківській області ДПП для отримання відео, вартість послуг 2000 грн; складання адміністративного позову, вартість послуг 4 000 грн, які за своїм змістом є складовою єдиного процесу щодо підготовки та складання адміністративного позову, зазначені в акті виконаних робіт від 18 березня 2025 надавалися позивачу після подання ним даного позову до суду та не пов`язані із розглядом даної справи, а отже такі витрати не підлягають стягненню з відповідача..
З матеріалів справи вбачається, що судове засідання за участю представника позивача Таволжанського М.В. відбувалося 14.03.2025 з 15:38 до 16:12 , отже витрачений час 4 години, вказаний в акті виконаних робіт від 18 березня 2025 , є завищеним, тому і витрати на  послуги представництва інтересів позивача в суді у розмірі 4000,0 грн є завищеними.
Отже, перевіривши обґрунтованість заявлених позивачем до відшкодування витрат у розрізі видів наданих адвокатом послуг, дослідивши й проаналізувавши подану відповідачем заяву про зменшення витрат, проаналізувавши надані позивачем документи, фактичний обсяг виконаної адвокатом роботи на стадії апеляційного перегляду справи, складність юридичних питань, які були предметом дослідження в суді, колегія суддів вважає заявлений представником позивача до відшкодування розмір правової допомоги частково необґрунтованим та, як наслідок, завищеним.
Враховуючи вищенаведене , колегія суддів дійшла висновку, що слід відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції витрати на правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції, у розмірі 1 000,00 грн, оскільки саме такий розмір правової допомоги буде співмірним заявленим позовним вимогам та підтверджений матеріалами справи.
Натомість, при ухваленні додаткового рішення судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, не вірно надано оцінку доказам, а тому наявні підстави для його а тому наявні підстави для його зміни.
Відповідно до ч. 4 статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини .
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   задовольнити частково.
Додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 31.03.2025 по справі № 953/1576/25  змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції:
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Департаменту патрульної поліції, на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,0 гривень.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий    І.М. Ральченко