КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2025 року
 
справа № 372/576/23
провадження № 22-ц/824/9332/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Музичко С.Г.,
суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П,
при секретарі: Яхно П.А.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Феодосіївська сільська рада
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2025 року, постановлене під головуванням судді Марчука О.Л. у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Феодосіївської сільської ради про визнання недійсним державного акта, скасування запису про державну реєстрацію права власності та скасування реєстрації земельної ділянки,  
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Феодосіївської сільської ради та просила визнати недійсним державний акт про право власності відповідача ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,370 гектари, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221487301:01:024:0012 та скасувати її державну реєстрацію
На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,370 гектари, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_3 зареєстрував земельну ділянку у Державному земельному кадастрі з порушенням вимог законодавства, що призвело до створення перешкод у користуванні позивачці її земельною ділянкою, оскільки зареєстрована в Державному земельному кадастрі земельна ділянка, яка належить відповідачці ОСОБА_2 накладається на земельну ділянку позивачки.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2025 року у позові відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Вимоги обґрунтовані тим, що судом прийняте незаконне і необґрунтоване рішення через неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів, висновки викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи, а неправильне застосування норм матеріального права через застосування закону, який не підлягає застосуванню призвело до неправильного вирішення справи.
Висновки суду щодо обов`язковості проведення експертизи з питань землеустрою, не відповідають обставинам справи та не містять нормативного обґрунтування, щодо такої обов`язковості.
Державний акт на земельну ділянку підписувався Васильківським районним відділом земельних ресурсів та Рославичівською сільською радою без урахування фактичного розташування земельної ділянки на місцевості та її формування, в тому числі, за рахунок земельної ділянки позивача. Тож відсутність належної координації здійснення землеустрою та контролю за використанням земель, координації діяльності державних органів земельних ресурсів, а також неналежна підготовка висновків щодо надання земельних ділянок, призвело до порушення прав на належне користування та розпорядження земельною ділянкою позивачкою.
Розглядаючи справу, суд першої інстанцій повинен був врахувати підстави позову про незаконне позбавлення позивачки права на землю у спосіб, не передбачений законом, врахувати, що вона обрала спосіб захисту порушеного права, передбачений статтею 152 ЗК України. 
Суд мав перевірити належним чином підстави позову щодо незаконності передання земельної ділянки відповідачуОСОБА_2 , та інші похідні підстави позову.
Залишивши доводи позивача поза увагою й не з`ясувавши належним чином підстав надання земельних ділянок сторонам у справі за первинною правовстановлюючою документацією, суд першої інстанції не вирішив спору по суті і при цьому не надав належної оцінки обставинам законності одержання  ОСОБА_2 спірної землі у власність, незважаючи на те, що ця обставина позивачем заперечувалася у позові, і була підставою позову.
До Київського апеляційного суду надійшли письмові пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 щодо неврахування судом першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення правових позицій Верховного Суду, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про обов`язковість доведення обставини накладання земельних ділянок та невідповідності документів із землеустрою земельної ділянки з кадастровим номером 3221487301:01:024:0012, тільки і лише висновком земельно-технічної експертизи.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела перед судом тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме: що розроблена документація із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером 3221487301:01:024:0012 та її затвердження, не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування.
Суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним державного акта про право власності відповідача ОСОБА_3 , скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221487301:01:024:0012 та скасування її державної реєстрації.
Позивачкою обрано невірний спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів, оскільки такі права та інтереси можливо відновити шляхом усунення накладення земельних ділянок позивачки і відповідачки ОСОБА_2 через відповідні землевпорядкувальні роботи.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Згідно зі статтею 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. 
Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акту органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акту.
Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених ЗК України та іншими законами України (частина 1 статті 153 ЗК України). 
Відповідно до частини 2 статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. 
Згідно із статтями 22, 56 Закону України «Про землеустрій» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) землеустрій здійснювався на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою, і технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, включала, з-поміж іншого, рішення органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність. 
З огляду на статтю 12 ЗК України саме до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин належать, зокрема організація землеустрою, координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства. 
Відповідно до статті 19 Закону України «Про землеустрій» до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать організація і здійснення землеустрою; здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою; координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності; інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм; вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.
Як встановлено судом першої інстанції, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 грудня 2003 року позивачка є власником земельної ділянки площею 0,370 гектари для будівництва і обслуговування житлового будинку - 0,187 гектари та ведення особистого підсобного господарства - 0.183 гектари за адресою: АДРЕСА_1 .
Після виготовлення технічної документації позивачка звернулася до Державного кадастрового реєстратора відділу із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.
Рішенням державного реєстратора від 16 червня 2020 року № РВ-6100046222022 їй було відмовлено у задоволенні цієї заяви з підстав розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини, а саме перетин меж земельної ділянки яку передбачається зареєструвати із земельною ділянкою 3221487301:01:024:0012 (площа співпадає на 3,4354), з огляду на абзац п`ятий частини шостої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр».
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08 листопада 2022 року вбачається, що на праві приватної власності відповідачці ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,1278 гектари, кадастровий номер 3221487301:01:024:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно із статтями 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування,
Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що землеустрій земельної ділянки відповідача ОСОБА_3 який є попереднім власником земельної ділянки з кадастровим номером 3221487301:01:024:0012, не відповідає вимогам чинного законодавства.
Так, пунктом 7 розділу ІІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (далі - Рекомендації), визначено такий вид експертизи як: експертиза з питань землеустрою, основними завданнями експертизи з питань землеустрою є: визначення відповідності розробленої документації із землеустрою та її затвердження вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування; визначення відповідності фактичного землекористування правовстановлювальним документам, документації із землеустрою на земельні ділянки та нормативно-правовим актам.
При цьому, пункт 7.2. закріплює орієнтовний перелік вирішуваних питань вказаної експертизи: Чи відповідають розроблена документація із землеустрою на земельну ділянку та її затвердження вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування? Якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності? Чи відповідає фактичне землекористування правовстановлювальним документам, документації із землеустрою на земельні ділянки та нормативно-правовим актам?
Одночасно: за приписами пункту 7.3. для вирішення питань експертизи з питань землеустрою експерту необхідно надати оригінали або завірені якісні копії відповідної правовстановлювальної документації та документації із землеустрою на земельні ділянки.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що питання відповідності вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, розробленої документації із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером 3221487301:01:024:0012 та її затвердження, слід доводити та має бути встановлено відповідним висновком експертизи з питань землеустрою щодо вказаної земельної ділянки відповідачки.
Також пунктом 6 розділу ІІ Рекомендацій визначено такий вид експертизи як: земельно-технічна експертиза, основними завданнями якої є: визначення фактичного землекористування земельними ділянками, а саме фізичних характеристик земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо); визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки.
При цьому, пункт 6.1.1. закріплює орієнтовний перелік вирішуваних питань вказаної експертизи: Чи є порушення меж (або накладання) земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки? 
Одночасно, за приписами пункту 6.1.2. зазначені питання земельно-технічної експертизи вирішуються за наявності відповідної правовстановлювальної та технічної документації, зокрема результатів виконання топографо-геодезичних робіт, які проводяться відповідними фахівцями з використанням відповідного обладнання та бази даних.
Для вирішення питань земельно-технічної експертизи експерту необхідно надати оригінали або завірені якісні копії відповідної правовстановлювальної та технічної документації із землеустрою на земельну ділянку. У разі неможливості експертом самостійно виконати топографо-геодезичні роботи результати таких робіт повинні бути надані на дослідження органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта).
Однак, під час розгляду справи позивачка не ініціювала дій для перевірки, виявлення порушень та приведення фактичного землекористування суміжною земельною ділянкою відповідачки ОСОБА_2 у відповідність із вимогами земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування (наприклад, заявивши клопотання про проведення земельно-технічної експертизи земельної ділянки відповідачки ОСОБА_2 ).
Таким чином до позову не додано та під час розгляду справи стороною позивача не заявлено клопотання про проведення експертизи з питань землеустрою щодо вказаної земельної ділянки відповідачки ОСОБА_2 для вирішення питання відповідності вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, розробленої документації із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером 3221487301:01:024:0012 та її затвердження.
Згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що надані позивачем на підтвердження своїх вимог письмові докази, у тому числі й зведена схема стосовно накладення земельних ділянок сторін, відповідно до вимог статей 77 і 80 ЦПК України, не є достатніми доказами для встановлення факту невідповідності вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, розробленої документації із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером 3221487301:01:024:0012 та її затвердження.
Враховуючи те, що в супереч вимогам статей 76-84 ЦПК України, стороною позивача не підтверджено належними і допустимими доказами факт невідповідності вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, розробленої документації із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером 3221487301:01:024:0012 та її затвердження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання недійсним державного акта про право власності відповідача ОСОБА_3 , скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221487301:01:024:0012 та скасування її державної реєстрації.
Пунктом 4 розділу VII Закону України «Про Державний земельний кадастр, передбачено, що у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру.
Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що факт накладення земельних ділянок позивачки і відповідачки ОСОБА_2 , не є достатньою підставою для визнання недійсним державного акта про право власності відповідача ОСОБА_3 , скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221487301:01:024:0012 та скасування її державної реєстрації, оскільки можливі недоліки чи порушення фактичного землекористування земельними ділянками (що слід встановлювати експертним шляхом), а саме фізичних характеристик земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо); визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки, необхідно усувати відповідним впорядкуванням фактичного землекористування в натурі на місцевості.
Про зазначені обставини також вказано у рекомендаціях рішення державного реєстратора від 16 червня 2020 року № РВ-6100046222022, за якими для усунення перетинів меж земельних ділянок (накладок) рекомендовано звернутися до виконавців робіт із землеустрою.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 (провадження № 14-400цс19) сформулювала висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанцій повинен був врахувати підстави позову про незаконне позбавлення позивачки права на землю у спосіб, не передбачений законом, врахувати, що вона обрала спосіб захисту порушеного права, передбачений статтею 152 ЗК України є неприйнятними.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23) вчергове наголосила, що визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку не вирішить спір про право, так само не вирішить і питання про захист прав та інтересів позивача. Натомість внаслідок задоволення віндикаційного позову вирішується спір про право, рішення суду є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Витребування як належний спосіб захисту не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається. Позивач має довести, яка саме земельна ділянка, в яких межах накладається. Захистити право без ідентифікації земельної ділянки неможливо. Земельна ділянка має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Виконання дослідження з визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Тому результати таких досліджень можуть міститись, зокрема, у висновку експерта.
Доводи про те, що суд першої інстанції залишив доводи позивача поза увагою й не з`ясував належним чином підстав надання земельних ділянок сторонам у справі за первинною правовстановлюючою документацією, тобто не вирішив спору по суті і при цьому не надав належної оцінки обставинам законності одержання ОСОБА_2 спірної землі у власність, незважаючи на те, що ця обставина позивачем заперечувалася у позові, і була підставою позову, суд оцінює критично, оскільки вони зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованими, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з вимогами статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленого судового рішення.
Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення. 
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2025 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 06 листопада 2025 року.
 
Суддя-доповідач
 
Судді