ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року  
м. Київ
справа №120/845/24
адміністративне провадження № К/990/6355/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 
про       визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
за касаційною скаргою Міністерства оборони України
на рішення       Вінницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року, додаткове рішення       Вінницького окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року (прийняті суддею-доповідачем Мультян М.Б.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року (ухвалену суддями у складі колегії: Ватаманюком Р.В., Сторчак В.Ю.,       Граб Л.С.),
У С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
1.          У січні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач, скаржник), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якому просив:
-          визнати протиправним та скасувати пункт 1 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 19 грудня 2023 року №36/с в частині призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2010 рік), в сумі 217250 грн;
-          зобов`язати Міністерство оборони України призначити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2022 року, а саме у розмірі 620250 грн, та здійснити виплату одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми допомоги.
2.          Позовні вимоги мотивовані протиправністю пункту 1 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 19 грудня 2023 року № 36/с щодо призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (на 1 січня 2010 року), в сумі 217250 грн.
3.          Позивач вважає, що одноразова грошова допомога у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності розрахована та виплачена не у повному обсязі, оскільки її розмір мав обчислюватися із 250 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб станом  на 01 січня 2022 року.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
4.          Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року позов задоволено.
5.          Додатковим рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року задоволено заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі. Ухвалено стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5000 грн.
6.          Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року вказані судові рішення залишені без змін.
7.          Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що розмір одноразової грошової допомоги позивача має відповідати 250-кратному прожитковому мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи, оскільки ІІІ група інвалідності встановлена позивачу вперше 17 травня 2022       року, а тому розмір одноразової грошової допомоги для позивача повинен складати - 620 250 грн (2481 грн*250).
8.          Постановляючи додаткове рішення суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що співмірною сумою витрат на професійну правничу допомогу є 5000 грн.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
9.          Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, Міністерство оборони України звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року, додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
10.          На обґрунтування касаційної скарги відповідач вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували положення статті 16, 16-2, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого       постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975       (далі - Порядок №975), порушили положення       статті 134 КАС України       та не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 08 квітня 2024 року у справі №240/512/22, від 08 травня 2024 року у справі №240/17749/20 та від 18 червня 2024 року у справі №240/20065/20, від 14 листопада 2024 року у справі №560/419/24.
11.          Скаржник не погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій про те, що розмір одноразової грошової допомоги позивача має відповідати 250-кратному прожитковому мінімуму, встановленому       законом       для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи, оскільки ІІІ група інвалідності встановлена позивачу вперше 17 травня 2022 року, а тому розмір одноразової грошової допомоги для позивача повинен складати - 620250,00 грн (2481 грн х 250).
12.          На думку відповідача, судами першої і апеляційної інстанцій безпідставно не враховано те, що встановлення компетентним органом (МСЕК) вперше факту ушкодження здоров`я позивачу з 08 листопада 2010 року (ІІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби) виключає можливість повторного встановлення вперше факту ушкодження здоров`я з 17 травня 2022 року (ІІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини), а свідчить про повторний факт ушкодження здоров`я, водночас вперше - внаслідок іншої причини. Така зміна причинного зв`язку інвалідності передбачає право позивача на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. Водночас сума цієї допомоги визначається від розміру прожиткового мінімуму станом на дату первинного встановлення інвалідності.
13.          У касаційній скарзі відповідач посилається на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 14 листопада 2024 року у справі №560/419/24, у якому зазначено, якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
14.          У вищезазначеній постанові Верховний Суд також зазначив, що таке законодавче врегулювання обумовлено самим поняттям «одноразова грошова допомога», яка є одноразовою, а не багаторазовою і її виплата розпочинається від моменту первинної втрати працездатності/встановлення інвалідності, а далі відбувається доплата допомоги, у разі встановлення вищої групи інвалідності або зміни її причинного зв`язку, але виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день первинного встановлення інвалідності.
15.          Крім того, у постановах від 08 квітня 2024 року у справі №240/512/22, від 08 травня 2024 року у справі №240/17749/20 та від 18 червня 2024 року у справі №240/20065/20, Верховний Суд дійшов висновку, що у разі встановлення вищої групи інвалідності або зміни її причинного зв`язку, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв). Сума одноразової грошової допомоги визначається в кратному розмірі в залежності від групи інвалідності та розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність.
16.          Крім того, у касаційній скарзі відповідач не погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій про наявність підстав для стягнення за рахунок Міністерства оборони України витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн, оскільки на його думку, заявлена до відшкодування сума витрат на професійну правничу допомогу є завищеною, неспівмірною зі складністю справи, часом необхідним для надання відповідних послуг та обсягом наданих адвокатом послуг.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
17.          Касаційна скарга надійшла до суду 17 лютого 2025 року.
18.          Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 120/845/24, витребувано адміністративну справу та запропоновано учасникам справи надати відзив на касаційну скаргу.
19.          Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 10 вересня 2025 року.
20.          Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2025 року клопотання Міністерства оборони України про зупинення виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року, додаткового рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 травня та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року в адміністративній справі №120/845/24 задоволено. Зупинено виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року, додаткового рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 травня та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року в адміністративній справі №120/845/24 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
21.          При розгляді цієї справи в касаційному порядку іншими учасниками справи клопотань заявлено не було.
Позиція інших учасників справи
22.          20 березня 2025 року від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому він просить залишити її без задоволення. Позивач зазначає, що підстави для встановлення йому інвалідності виникали у різний час та були зумовлені різними обставинами:
(1)          у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходженням військової служби у період з 08 листопада 2010 року до грудня 2011 року, йому за наслідками первинного огляду було встановлено ІІІ групу інвалідності, а черговий переогляд призначено на листопад 2011 року;
(2)          у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини, з 17 травня 2022 року йому знову, за наслідками первинного огляду, безстроково встановлено ІІІ групу інвалідності.
23.          У період з грудня 2011 року по 16 травня 2022 року позивач не мав статусу особи з інвалідністю. Отже, до встановлення 17 травня 2022 року ІІІ групи інвалідності ОСОБА_1 не перебував у статусі інваліда, що виключає повторність огляду МСЕК. Вказане підтверджується пунктом 7 довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №025187, у якому чітко зазначено, що інвалідність встановлено під час первинного огляду.
24.          Позивач також звертає увагу, що передбачена пунктом четвертим статті 16-3 Закону України № 2011-XII заборона на виплату одноразової грошової допомоги застосовується лише у випадку спливу дворічного строку після первинного встановлення інвалідності чи втрати працездатності внаслідок одного й того ж ушкодження здоров`я, але не поширюється на випадки, коли інвалідність встановлюється з різних підстав.
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
25.          Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що згідно довідки Обласної медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААА №524653 позивачу 08 листопада 2010 року при первинному огляді встановлено ІІІ групу інвалідності, захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.
26.          З 29 червня 2016       року       позивач проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України.
27.          23 грудня 2021 року позивач проходив медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби.
28.          Відповідно до свідоцтва про хворобу №1330 у позивача встановлено наявність захворювань, ТАК, пов`язаних з проходженням військової служби та зазначено про непридатність до військової служби.
29.          Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №41 від 25 лютого 2022 року позивача звільнено з військової служби у відставку за пп. "б" (за станом здоров`я) відповідно до пункту 2 частини п`ятої       статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон №       2232-XIІ).
30.          17 травня 2022       року       Обласною медико-соціальної експертною комісією №2 видано довідку серії 12 ААГ № 025187, відповідно до якої позивачеві при первинному огляді встановлено ІІІ групи інвалідності безтерміново, причина інвалідності захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини.
31.          В подальшому позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги              у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності.
32.          Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом №129 від 14 липня 2022 року, позивачеві відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги на підставі пункту 8 Порядку №975.
33.          Не погоджуючись з Рішенням комісії Міністерства оборони України №129 від 14 липня 2022 року про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з позовною заявою.
34.          Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року у справі №120/7328/22, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2023 року, позовну заяву задоволено частково, зокрема визнано протиправним та скасовано пункт 4 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 129 від 14 липня 2022 року в частині відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності під час первинного огляду, проведеного Обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 від 17 травня 2022 року та зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності під час первинного огляду, проведеного Обласною медико-соціальною експертною комісією №2 від 17 травня 2022 року, з урахуванням висновків суду.
35.          На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року у справі №120/7328/22, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення у формі протоколу №36/с від 19 грудня 2023 року, яким вирішено:
-          скасувати пункт 4 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14 липня 2022 року №129;
-          призначити одноразову грошову допомогу полковнику у відставці ОСОБА_1 , якого 25 лютого 2022 року звільнено з військової служби та 08 листопада 2010 року під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю III групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби (довідка МСЕК серія 10 AAA №524653 від 08 листопада 2010 року), а 17 травня 2022 року під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю III групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12 ААГ №025187 від 17 травня 2022 року), у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2010), в сумі 217250 (двісті сімнадцять тисяч двісті п`ятдесят) грн. 00 коп., як це передбачено рішенням суду, а саме відповідно до законодавства, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин та здійснити виплату з урахуванням раніше виплаченої допомоги (98280 грн), в сумі 118970 (сто вісімнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят) грн. 00 коп.
36.          Проте позивач вказує, що Комісією Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум помилково розраховано грошову допомогу в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб на 1 січня 2010 року в сумі 217250,00 грн та зазначає, що така повинна обчислюватися із 250 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня 2022 року.
Позиція Верховного Суду
37.          Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених       статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
38.          Згідно з положенням       частини четвертої статті 328 КАС України       підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
39.          Відповідно до       частин першої,       другої       та       третьої статті 242 КАС України       судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
40.          Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України       встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
41.          Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року, додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року та постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року не відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи є обґрунтованими з огляду на таке.
42.          Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
43.          Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
44.          Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
45.          Зазначені норми означають, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.
46.          Водночас суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
47.          Зі встановлених судами попередніх інстанцій вбачається, що позивача 08 листопада 2010 року  під час огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю III групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби (довідка МСЕК серія 10 AAA №524653 від 08 листопада 2010 року), а 17 травня 2022 року під час огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю III групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12ААГ №025187 від 17 травня 2022 року).
48.          Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані рішення, виходили з того, що 17 травня 2022 року позивачу вперше встановлено інвалідність ІІІ групи з причин захворювань, ТАК, пов`язаних із захистом Батьківщини. Суди в оскаржуваних судових рішеннях, посилаючись на висновки у преюдиційній справі №120/7328/22, вказали, що зазначена дата є моментом первинного встановлення інвалідності, в тому числі у контексті причинного зв`язку із захистом Батьківщини, а тому саме на 01 січня 2022 року слід визначати прожитковий мінімум для обчислення одноразової грошової допомоги. 
49.          Натомість, звертаючись з касаційною скаргою, Міністерство оборони України наголосило на «одноразовості» такої допомоги, зазначивши про те, що у 2010 році позивачу вперше було встановлено ІІІ групу інвалідності, тому розрахунок одноразової грошової допомоги має здійснюватися, на думку відповідача, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого на 01 січня 2010 року, як року первинного встановлення інвалідності. Міністерство оборони України вважає, що подальша зміна причинного зв`язку інвалідності у 2022 році не створює нового самостійного права на отримання допомоги, а лише породжує обов`язок здійснити доплату у межах розміру, визначеного з урахуванням прожиткового мінімуму станом на дату первісного встановлення інвалідності.
50.          У зв`язку з зазначеним, колегія суддів наголошує, що ключовим у даній справі є питання визначення порядку обчислення одноразової грошової допомоги у випадку, коли одній і тій самій особі в різні періоди встановлено інвалідність ІІІ групи, але з різним причинним зв`язком: уперше - унаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, а згодом - унаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. За таких обставин суду належить з`ясувати, який із цих юридичних фактів має визначальне значення як відправна точка для розрахунку розміру одноразової грошової допомоги: первинне встановлення інвалідності незалежно від зміни її причинного зв`язку чи момент, коли вперше було визначено причинний зв`язок інвалідності саме із захистом Батьківщини.
51.          Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону №2232-XII, відповідно до статті 41 якого виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №       2011-ХІІ.
52.          Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом №2011-ХІІ.
53.          Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальним захистом військовослужбовців є діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
54.          Згідно з положеннями частини першої статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога) - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
55.          Пунктом 4 частини другої зазначеної статті передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
56.          Відповідно до частини третьої статті 16 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
57.          Згідно з частиною третьою статті 24 Закону №2232-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
58.          Відповідно до частини четвертої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ (в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення) якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
У разі встановлення більшого ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках чи зміни його причинного зв`язку, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (крім випадків поранення, травми, контузії, каліцтва, отриманих у різний період часу, за якими виплата допомоги здійснюється окремо, без урахування раніше виплачених сум).
У разі якщо під час первинного огляду було встановлено ступінь втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках, а під час наступного огляду (переогляду) встановлено інвалідність, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
59.          Частиною дев`ятою статті 16-3 Закону №2011-ХІІ обумовлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
60.          Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців здійснюється відповідно до Порядку № 975.
61.          Згідно з пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
-          у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
-          у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності;
-          у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
62.          Як передбачено абзацом 4 підпункту 1 пункту 6 Порядку № 975 (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому встановлено відповідну групу інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.
63.          Відповідно до пункту 8 Порядку № 975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
64.          При цьому з положень Порядку № 975 випливає, що у разі зміни групи інвалідності під час повторного огляду, днем встановлення інвалідності є дата, коли інвалідність було встановлено вперше. Розмір одноразової грошової допомоги, у разі встановлення інвалідності IІI групи, визначається з прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому інвалідність встановлено вперше.
65.          Наведені правові норми встановлюють, що розмір одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України і такий розмір одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язаний з днем встановлення інвалідності вперше.
66.          Зазначений висновок узгоджується з правової позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 08 квітня 2024 року у справі № 240/512/22, від 08 травня 2024 року у справі № 240/17749/20 та від 18 червня 2024 року у справі № 240/20065/20.
67.          Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2024 року у справі № 560/419/24 наголосив, що нормами Закону №       2011-ХІІ та Порядку № 975, якими врегульовано виплату одноразової грошової допомоги, не визначено в якості умови, яка впливає на визначення дня виникнення права на отримання допомоги, такої умови як зміна причинного зв`язку настання інвалідності.
Таке законодавче врегулювання обумовлено самим поняттям «одноразова грошова допомога», яка є одноразовою, а не багаторазовою і її виплата розпочинається від моменту первинної втрати працездатності/встановлення інвалідності, а далі відбувається доплата допомоги, у разі встановлення вищої групи інвалідності або зміни її причинного зв`язку, але виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день первинного встановлення інвалідності.
Натомість вищезазначеними нормами передбачено, що якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
68.          Таким чином, врахувавши наведене, Суд зазначає, що з аналізу статей 16, 16-2, 16-3 Закону № 2011-XII та Порядку № 975 убачається, що підставою для призначення одноразової грошової допомоги є встановлення інвалідності, яка настала у зв`язку з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби, у тому числі під час захисту Батьківщини. Нормативне регулювання чітко визначає, що розмір цієї допомоги обчислюється, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року, в якому інвалідність встановлено вперше.
Отже, юридичне значення має саме факт первинного встановлення інвалідності з підстав, пов`язаних із проходженням військової служби, оскільки він визначає і момент виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, і базовий критерій її розрахунку. Подальша зміна причинного зв`язку інвалідності (наприклад, з «пов`язаної з проходженням військової служби» на «пов`язану із захистом Батьківщини») не утворює нового первинного факту і не змінює базового моменту відліку для визначення розміру одноразової грошової допомоги; у такому разі може здійснюватися доплата до більшого розміру з урахуванням раніше виплачених сум, але обчислення все одно провадиться виходячи з прожиткового мінімуму року первинного встановлення інвалідності.
69.          Як установлено судами попередніх інстанцій, 08 листопада 2010 року позивачу під час огляду МСЕК встановлено інвалідність ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Надалі, 17 травня 2022 року, за результатами огляду МСЕК знову встановлено інвалідність ІІІ групи (безстроково), однак із уточненим причинним зв`язком - «пов`язана із захистом Батьківщини».
70.          Отже, в такому випадку йдеться не про два автономні випадки встановлення інвалідності, а про первинне встановлення інвалідності у 2010 році та подальшу зміну (уточнення) причинного зв`язку у 2022 році без зміни групи інвалідності. За таких обставин розрахунок одноразової грошової допомоги здійснюється виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня року встановлення інвалідності (2010 рік) вперше, із урахуванням раніше виплачених сум, а зміна причинного зв`язку може зумовлювати лише доплату до більшого розміру, але не може змінювати моменту відліку для визначення розміру допомоги.
71.          Суд звертає увагу, що використана законодавцем конструкція "у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань" у частині четвертій статті 16-3 Закону №2011-XII та пункті 8 Порядку №975 спрямована на врегулювання ситуацій, коли у тієї самої особи внаслідок різних причин може бути змінена група інвалідності чи її причинний зв`язок. Однак це положення не створює нового "первинного факту" встановлення інвалідності, а лише свідчить про виникнення підстави для доплати до більшого розміру допомоги. Первинним юридичним фактом у контексті одноразової допомоги завжди залишається перше встановлення інвалідності, незалежно від подальшої зміни групи чи причинного зв`язку, оскільки інакше було б знівельовано саму правову природу одноразової допомоги як разової виплати
72.          Суди попередніх інстанцій, обґрунтовуючи свої висновки, послалися на постанову у справі №120/7328/22, вважаючи її преюдиційною. Водночас колегія суддів звертає увагу, що зазначена постанова не містить висновку про те, що 17 травня 2022 року позивачу вперше встановлено інвалідність як таку. Суд у справі №120/7328/22 констатував лише, що на цю дату позивачу вперше встановлено причинний зв`язок інвалідності «із захистом Батьківщини».
73.          Таким чином, ототожнення судами попередніх інстанцій зміни причинного зв`язку інвалідності у 2022 році з її «первинним» встановленням є помилковим. Правова природа одноразової грошової допомоги як разової виплати пов`язує як момент виникнення права, так і базу для обчислення її розміру саме з первинним встановленням інвалідності, а не з наступними уточненнями причинного зв`язку.
74.          Оскільки інвалідність ІІІ групи вперше встановлено позивачеві 08 листопада 2010 року у зв`язку з проходженням військової служби, цей факт є первинним юридичним фактом у межах спеціального правового регулювання виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю та визначає момент виникнення права на виплату останньої, а також базу її розрахунку - прожитковий мінімум станом на 01 січня 2010 року (для ІІІ групи - 250-кратний). Встановлення у 2022 році причинного зв`язку «із захистом Батьківщини» не створює нового первинного факту встановлення інвалідності та не змінює базового моменту розрахунку; у такому разі за наявності підстав здійснюється лише доплата з урахуванням раніше виплачених сум. При цьому судами не встановлено, що інвалідність 2010 року та інвалідність, підтверджена у 2022 році, були зумовлені різними захворюваннями чи ушкодженнями.
75.          З огляду на це, Суд наголошує, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, ототожнивши зміну причинного зв`язку інвалідності у 2022 році з її первинним встановленням, та безпідставно обчислили розмір одноразової грошової допомоги, виходячи з прожиткового мінімуму станом на 01 січня 2022 року. У зв`язку із цим, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
76.          При цьому колегія суддів вказує, що доводи Міністерства оборони України про неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень статті 16, 16-2, 16-3 Закону №2011-XII, Порядку №975 та неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 08 квітня 2024 року у справі №240/512/22, від 08 травня 2024 року у справі №240/17749/20 та від 18 червня 2024 року у справі №240/20065/20, від 14 листопада 2024 року у справі №560/419/24 знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень.
77.          Наведений висновок Суду узгоджується із міжнародними зобов`язаннями України за Європейською соціальною хартією (переглянутою) (ETS №163), ратифікованою Законом №137-V від 14.09.2006. Відповідно до пунктів 2 та 3 статті 12 «Право на соціальне забезпечення» Сторони зобов`язуються: (1) підтримувати систему соціального забезпечення на задовільному рівні, щонайменше на рівні, необхідному для ратифікації Європейського кодексу соціального забезпечення; (2) докладати зусиль для поступового піднесення цієї системи на вищий рівень.
78.          Тлумачення вказаних положень у контексті спірних правовідносин свідчить, що принципи стабільності, фінансової сталості та передбачуваності механізмів соціального забезпечення є невід`ємними елементами міжнародного стандарту, який зобов`язує державу вибудовувати такі правила визначення і виплати соціальних гарантій, що унеможливлюють довільні або багаторазові «перезапуски» права на одну й ту саму виплату. Прив`язка розміру одноразової грошової допомоги до моменту первинного встановлення інвалідності (з подальшою доплатою у разі підвищення групи чи зміни причинного зв`язку - з урахуванням раніше виплачених сум) забезпечує:
правову визначеність та рівність підходів для осіб у подібній ситуації;
збалансованість приватних і публічних інтересів у сфері соціальних видатків;
відповідність моделі «одноразової» виплати її сутнісній природі, що не допускає створення нового первинного юридичного факту щоразу при зміні причинного зв`язку.
79.          Зобов`язання держави «підтримувати» і «поступово підвищувати» рівень системи не тотожні обов`язку множинного нарахування однієї виплати за різними датами через уточнення причинного зв`язку; навпаки, вони передбачають запровадження стійких, передбачуваних та фінансово обґрунтованих правил. Запропонований підхід - обчислення розміру допомоги виходячи з прожиткового мінімуму року первинного встановлення інвалідності з можливістю доплати за наявності підстав - відповідає стандартам Хартії, не погіршує становища особи (оскільки гарантує отримання більшого розміру шляхом доплати), та водночас унеможливлює необґрунтоване подвійне чи повторне «створення» права на ту саму одноразову допомогу.
Щодо касаційного оскарження додаткового рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року, залишеного без змін  постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року, Верховний Суд зазначає таке.
80.          Відповідно до       частини третьої статті 132 КАС України       до       витрат,       пов`язаних із розглядом справи, належать       витрати       на професійну правничу допомогу.
81.          За правилами       частини першої статті 139 КАС України       при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень       цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
82.          Частиною першою статті 252 КАС України       визначено, що суд, що ухвалив судове рішення може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити       додаткове рішення,       якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
83.          Зі змісту вказаної статті слідує, що       КАС України       передбачено процесуальний інститут додаткового судового рішення, яким вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткове судове рішення може прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.
84.          Наведене свідчить, що додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.
85.          Додатковим рішенням, залишеним без змін постановою суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції вирішив питання щодо стягнення       витрат       на оплату правничої допомоги на користь позивача, стягнувши на користь останнього за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5000 (п`ять тисяч гривень).
86.          З огляду на результат перегляду в касаційному порядку рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року, а також ураховуючи те, що в разі відмови в задоволенні позовних вимог судові витрати відшкодуванню не підлягають,       додаткове рішення       Вінницького окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року, якою було переглянуто в апеляційному порядку вказане рішення, також необхідно скасувати.
87.          Розглядаючи цю справу в касаційному порядку, Верховний Суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
88.          Відповідно до статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
89.          Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
90.          За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, які залишені без змін постановою суду апеляційної інстанції у цій справі підлягають скасуванню, а касаційна скарга -задоволенню. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Суд
У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року, додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 травня та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                       Я.О. Берназюк

Судді                                                                                           С.М. Чиркін

                                                                                                              В.М. Шарапа