ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Тимощук О.Л.

08 вересня 2025 року	Львів	Справа № 300/1229/25 пров. № А/857/26701/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючого-судді:                                                  Бруновської Н.В.
суддів:                                                                      Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці на рішення   Івано-Франківського окружного адміністративного суду   від 30 травня 2025 року   у справі № 300/1229/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці     про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язати вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
24.02.2025р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Івано-Франківської митниці, в якому просив суд: 
- визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206070/2025/000029 від 27.01.2025;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці №UA206000/2025/000021/2 від 27.01.2025.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.05.2025р. позов задоволено. 
Не погоджуючись із даним рішеннями, апелянт Івано-Франківська митниця подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.05.2025р. скасувати та прийняти нову постанову якою в позові відмовити. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
27.12.2024р. ОСОБА_1 придбав у R/S-MATIK SRL (ТОВ "Р.С.-МАТІК") вживаний автомобіль, марка – AUDI, модель – А6, номер кузова – НОМЕР_1 , дата першої реєстрації – 17.10.2018, об`єм двигуна – 1968, потужність   - 150. Вартість придбання становила 11 000,00 EUR.
На підтвердження вказаної обставини позивач до митного оформлення надав рахунок-фактуру №0181/CARS/2024 від 27.12.2024р.
27.01.2025р. позивач подав до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України електронну митну декларацію №25UA206070001003U0, якою задекларовано для митного оформлення товар, що ввозиться на територію України, а саме: легковий автомобіль, призначений для перевезення людей, з ознаками аварійних пошкоджень (дефект двигуна, подряпини переднього бампера, розбите заднє праве скло) вживаний, марки – AUDI, модель – А6 AVANT, календарний рік виготовлення – 2018, модельний рік виготовлення – 2018, номер кузова – НОМЕР_2 , тип двигуна – (дизель/електро) без здатності заряджатися від зовнішнього джерела електроенергії, об`єм двигуна – 1968 см3, потужність двигуна – 150KW, колісна формула – 4х2, кількість місць (включаючи водія) – 5, виробник – AUDI, DE.
В зазначеній митній декларації декларант самостійно визначив митну вартість товару за основним методом. Тобто, за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а саме згідно рахунку-фактури №0181/CARS/2024 від 27.12.2024р., за ціною 11 000,00 EUR.
Одночасно, із митною декларацією позивач надав митному органу ряд документів для підтвердження митної вартості товару та обраний метод її визначення. Зокрема,:
-                    рахунок-фактуру (інвойс) №0181/CARS/2024 від 27.12.2024р.;
-                    декларацію про походження товару №546291676 від 17.10.2018р.;
-                    свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 17.10.2018р.;
-                    документи що підтверджують вартість перевезення товару   від 27.01.2025р.;
-                    договір про надання послуг митного брокера від 22.01.2025р.;
-                    паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні серії НОМЕР_4 від 24.07.2007р.;
-                    інші некласифіковані документи (акт огляду 1) від 27.01.2025р.;
-                    інші некласифіковані документи (ДОВ 49) від 24.01.2025р.;
-                    інші некласифіковані документи (ЛИСТ) від 22.01.2025р.;
-                    інші некласифіковані документи (ПЛАТ202800) від 22.01.2025р.;
-                    інші некласифіковані документи (РІК) від 27.01.2025р.;
-                    інші некласифіковані документи (ФОТО) від 27.01.2025р.;
-                    копію митної декларації країни відправлення №25ВЕ000000913356В2 від 06.01.2025р.;
-                    паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України серії FL524842 від 05.02.2018р.
Івано-Франківська митниця Державної митної служби України, за результатами розгляду поданої електронної митної декларації оформила картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 27.01.2025р. №UA206070/2025/000029, якою у митному оформленні (випуску) товарів відмовлено.
Згідно даними картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлення випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: "Митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з невідповідністю обраного декларантом методу визначення митної вартості. Відповідно до ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. При цьому, митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. В ст.52 МК України видно, що декларант який заявляє митну вартість товару частини зобов`язаний подавати достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Згідно п.1 ч.4 ст.54 МК України здійснено контроль наявності в поданих декларантом документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари. На вимогу митного органу декларантом не було надано висновок про вартість товару підготовлений спеціальною експертною організацією. 
Таким чином, митний орган, не встановив та не підтвердив додатковими документами належних відомостей в документах, що підтверджують всі складові митної вартості. Наданий декларантом платіжний документ від 07.01.2025р. №709-В67ZWN-070125-183316.156 не може бути взятий до уваги, оскільки не містить реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Відповідно до вимог ч.6 ст.54 МКУ, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.2 ч.4 ст.53 МК України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. Проведено консультант з декларантом згідно  ст.57 МК України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МК України) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про угоди щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару є МД від 28.11.2024р. №24UA2040800125104 на товар "Легковий автомобіль; марка AUDI, модель А6 AVANT, - бувший у використанні, - календарний рік виготовлення 2018р., модельний рік виготовлення - 2019р., - об`єм двигуна 1968 см3, - потужність двигуна 150kw, - номер кузова - НОМЕР_5 , - тип двигуна - дизель/електро, - тип кузова - універсал, - кількість місць – 5, - колісна формула 4х2, - категорія ТЗ -М1, - номер двигуна - н/д. Призначення - пасажирський, для використання по дорогах загального призначення. Виробник "AUDI", торговельна марка - "AUDI", де визначена вартість становить - 17400 євро.".
27.01.2025р. Івано-Франківська митниця Державної митної служби України прийняла рішення про коригування митної вартості товарів за №UA206000/2025/000021/2, в графі 33 якого в розділі "обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" зазначені ті ж причини, що в картці відмови.
Івано-Франківська митниця Державної митної служби України, за резервним методом скоригувала задекларовану митну вартість товару з 11 000,00 EUR на 17 400,00 EUR (а.с.12).
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
ч.2 ст.51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Із змісту ст.52 МК України видно, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
ч.4,ч.5 ст.58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
ч.3 ст.53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
Тобто, митний орган має повноваження вимагати додаткові документи у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість. Водночас цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.
Крім того, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Однак, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду в постанові від 19.02.2019р. у справі № 805/2713/16-а.
Відповідно до ч.1-4 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
ч.1,ч.2 ст.53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.5,ч.6 ст.52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Крім того, відповідно до ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно ч.1-3 ст.54 цього Кодексу контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.
ч.6 ст.54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: - невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; - неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; - невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 зазначеного Кодексу; - надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що обов`язок митного органу зазначати конкретні обставини, які викликали певні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Також, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду яка викладена у постанові від 05.03.2019р. у справі №815/5791/17 основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, та банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст.53) заборонено.
Поряд з цим, відповідно до норм ст.ст.51-58 МК України самої констатації суб`єктом владних повноважень наявних у нього сумнівів щодо вартості товарів недостатньо для прийняття рішення про коригування такої вартості, вказаний сумнів повинен бути обґрунтований з покликанням на інформацію, яка стала підставою його виникнення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що  подані декларантом відповідно до ч.2 ст.53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікували оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.
В спірних правовідносинах митну вартість імпортованого товару, що вказана декларантом у графі 43 митної декларації №25UA206070001003U0 від 27.01.2025р., визначено за основним (1) методом (за ціною договору) згідно  рахунком-фактурою №0181/CARS/2024 від 27.12.2024р. у розмірі 11 000,00 EUR.
Однак, в оскаржуваній картці відмови митний орган вказав, що на вимогу митного органу декларант не надав висновок про вартість товару підготовлений спеціальною експертною організацією. Зокрема, не підтверджено додатковими документами належних відомостей в документах, що підтверджують всі складові митної вартості, а наданий декларантом платіжний документ від 07.01.2025р. №709-В67ZWN-070125-183316.156 не може бути взятий до уваги, оскільки не містить реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що одночасно із митною декларацією декларант надав митному органу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення. Зокрема, представлено:
-                    рахунок-фактуру (інвойс) №0181/CARS/2024 від 27.12.2024р.;
-                    декларацію про походження товару №546291676 від 17.10.2018р.;
-                    свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 17.10.2018р.:
-                    документи що підтверджують вартість перевезення товару   від 27.01.2025р.;
-                    договір про надання послуг митного брокера від 22.01.2025р.;
-                    паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні серії НОМЕР_4 від 24.07.2007р.;
-                    інші некласифіковані документи (акт огляду 1) від 27.01.2025р.;
-                    інші некласифіковані документи (ДОВ 49) від 24.01.2025р.;
-                    інші некласифіковані документи (ЛИСТ) від 22.01.2025р.;
-                    інші некласифіковані документи (ПЛАТ202800) від 22.01.2025р.;
-                    інші некласифіковані документи (РІК) від 27.01.2025р.;
-                    інші некласифіковані документи (ФОТО) від 27.01.2025р.;
-                    копія митної декларації країни відправлення №25ВЕ000000913356В2 від 06.01.2025р.;
-                    паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України серії НОМЕР_6 від 05.02.2018р.
Зазначені документи містять усі необхідні реквізити сторін: продавця - компанію "R.S-MATIC SRL вул. Чемін де Лувранг, 101, 1300 Ваар, Бельгія) та покупця ОСОБА_1 , детальний опис товару, який дає можливість ідентифікувати його, а також ціну товару.
Стосовно доводів апелянта про те, що платіжний документ від 07.01.2025р. №709-В67ZWN-070125-183316.156 не може бути взятий до уваги, оскільки не містить реквізитів, необхідних для ідентифікації ввезеного товару, колегія суддів звертає увагу на таке.
ОСОБА_1 до митної декларації долучив рахунок-фактуру від 27.12.2024р. №0181/CARS/2024, який містить відомості про продавця R.S-MATIC SRL (ТОВ "Р.С.-Матік") вул. Чемін де Лувранг, 101, 1300 Ваар, IBAN: ВЕ76363156592695; покупця – ОСОБА_2 ; товар, а саме: вживаний автомобіль марки - AUDI, модель - А6, кузов – НОМЕР_1 , дата першої реєстрації – 17.10.2018, пробіг (км) – 237132, потужність(кВт) – 150, об`єм двигуна (см3) – 1968; та ціну – 11 000,00 EUR (а.с.15, 39).
Також, ОСОБА_1 долучив до митної декларації платіжний документ від 07.01.2025р. №709-В67ZWN-070125-183316.156, в зазначеному платіжному документі вказана компанія замовник – "BCCUK LTD", бенефіціар – "R.S-MATIC SRL", IBAN бенефіціара – ВЕ76366315659295, перерахована сума – 11000,00EUR, рахунок списання – 0892996313645800 (а.с.19, зворотний бік а.с.40).
Так, коментований платіжний документ не містить інформацію про ввезений товар, водночас, апеляційний суд наголошує, що такий документ містить інформацію про бенефіціара – "R.S-MATIC SRL", IBAN бенефіціара – ВЕ76366315659295, що відповідає відомостям зазначеним у рахунку-фактури від 27.12.2024р. №0181/CARS/2024.
Крім того, загальна сума коштів, сплачених позивачем відповідно до платіжного документу від 07.01.2025р. №709-В67ZWN-070125-183316.156 становить 11000,00 EUR. Тобто, відповідає сумі, яка вказана у рахунку-фактурі від 27.12.2024р. №0181/CARS/2024 (а.с.15, 39, а.с.19, зворотний бік а.с.40).
Також, суд апеляційної інстанції наголошує, що Сабір Равшан керуючий та співвласник компанії R.S-MATIC SRL, про що свідчить протокол позачергових загальних зборів учасників SРRL R.S-MATIC від 21.04.2018 (а.с.31, 44) електронним листом від 03.02.2025р., який направлений за допомогою поштового сервісу "Gmail", у відповідь на лист позивача від 30.01.2025р., повідомив, що транспортний засіб "Audi A6", 2018 року випуску, номер шасі НОМЕР_7 продано за 11 000,00 EUR, та така ж сума надійшла банківським переказом (а.с.24, зворотний бік а.с.41).
Суд апеляційної інстанції зазначає, надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових) не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
Надаючи оцінку доводам апелянта про те, що документи які надані, до митного оформлення щодо транспортування товару, не містять повну, вичерпну та достовірну інформацію щодо маршруту перевезення, протяжності у кілометрах до місця ввезення на митну територію України, розміру тарифної сітки на перевезення за 1 кілометр, що унеможливлює розрахування витрат на транспортування, варто виходити із наступних аргументів.
Так, в матеріалах справи, наявна "Інформація транспортних витрат" від 27.01.2025р. щодо перевезення вживаного легкового автомобіля марки AUDI, модель А6 AVANT, номер кузова НОМЕР_7 , згідно якою, вартість транспортного перевезення вантажу до кордону України складає 300,00 EUR (а.с.78).
Зазначений документ не містить інформацію щодо маршруту перевезення, протяжності у кілометрах до місця ввезення на митну територію України, розміру тарифної сітки на перевезення за кілометр.
Водночас, в електронній митній декларації від 27.01.2025р. №25UA206070001003U0 в графі 29 вказано митницю виїзду/в`їзду – "Львівська митниця" (а.с.14), а у рахунку-фактурі 27.12.2024р. №0181/CARS/2024 (а.с.21-22) вказана адреса продавця .S-MATIC SRL (ТОВ "Р.С.-Матік") вул. Чемін де Лувранг, 101, 1300 Ваар (а.с.15, 39). 
        Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що із зазначеної інформації можливо встановити "приблизний/орієнтовний" кілометраж перевезення, і співставити такі дані із типовими розцінками на транспортування/перевезення відповідного товару.
Проте, митний орган не надав жодних пояснень чи доказів, які б свідчили, про те що вартість транспортування автомобіля марки AUDI, модель А6 AVANT, номер кузова НОМЕР_8 становить більше ніж вартість зазначена у документі "Інформація транспортних витрат" від 27.01.2025р.   – 300,00 EUR.
Крім того, митний орган жодним чином не пояснює причини не визначення у оскаржуваному рішенні, як передумови для виникнення сумнівів (щодо відомостей, які підтверджують числові значення, складових митної вартості товару, чи відомостей про ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар), такої підстави як, те "що документи які надані, до митного оформлення щодо транспортування товару, не містять повну, вичерпну та достовірну інформацію щодо маршруту перевезення, протяжності у кілометрах до місця ввезення на митну територію України, розміру тарифної сітки на перевезення за 1 кілометр, що унеможливлює розрахування витрат на транспортування".
Отже, в даному випадку відсутні  будь-які розбіжності у документах, поданих позивачем митному органу. Тому, з урахуванням норм права, що підлягають застосуванню, коригування митної вартості імпортованого автомобіля митним органом проведено без врахування документів, що стосуються оціненого товару та які підтверджують його вартість, а також містять всі реквізити, необхідні для його ідентифікації.
Верховний Суд у постанові від 09.07.2020р. у справі №815/4180/17 вказав, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст.58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом). При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість. Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
Подані декларантом до митного оформлення документи узгоджуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а також відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), і не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
При цьому, митний орган не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст поданих декларантом позивача документів, у тому числі будь-яких відомостей про отримання від компетентних органів Бельгії інформації про не відчуження позивачу автомобіля марки AUDI, модель А6 AVANT, номер кузова НОМЕР_8 продавцем чи несплати зазначеної суми коштів за вказаний товар.
Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.02.2018р. у справі №809/1884/16, із змісту якої видно, що  покликання митного органу на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не підтверджена, є безпідставними, оскільки положення ст.53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.
Таким чином, під час митного оформлення, позивач надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар, містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, та які підтверджували заявлену декларантом митну вартість автомобіля за ціною договору, згідно з вимогами Митного кодексу України.
Також, суд звертає увагу на суперечливість висновків митного органу у спірному рішенні. Так, контролюючий орган спочатку робить висновок про неможливість застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме 2б з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, після чого посилається на джерело інформації для коригування митної вартості, а саме на МД від 28.11.2024 №UA204080012510U4 (як на таку, що стосується, ідентичного і подібного товару). Також, відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що інспектор митного органу використав інформаційні ресурси митних органів, зокрема проаналізовано інформацію, яка міститься в програмному забезпеченні АСМО "Інспектор" встановлено, що заявлена вартість товару є значно нижчою за вартість аналогічних товарів ідентичного року виготовлення (а.с.69).
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.12.2018р. у справі №815/228/17. Зокрема,  наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильності її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
Згідно електронною митною декларацією від 28.11.2024р. №UA204080012510U4, яка використовувалася як джерело інформації для коригування митної вартості, для митного оформлення визначено товар – легковий автомобіль марки – AUDI, модель – A6 AVANT, бувший у використанні 2018 рік, модельний рік виготовлення – 2019, об`єм двигуна – 1968 см3, потужність двигуна -150KW, номер кузова – НОМЕР_5 , тип двигуна –дизель/електро, тип кузова – універсал, кількість місць -5, колісна формула – 4х2, категорія ТЗ – М1, номер двигуна – н/д (а.с.84).
Проте, позивач, подав електронну митну декларацію №25UA206070001003U0 від 27.01.2025р., якою задекларував для митного оформлення товар, що ввозиться на територію України, а саме: легковий автомобіль, призначений для перевезення людей, з ознаками аварійних пошкоджень (дефект двигуна, подряпини переднього бампера, розбите заднє праве скло) вживаний, марки – AUDI, модель – А6 AVANT, календарний рік виготовлення – 2018, модельний рік виготовлення – 2019, номер кузова – НОМЕР_2 , тип двигуна – (дизель/електро) без здатності заряджатися від зовнішнього джерела електроенергії, об`єм двигуна – 1968 см3, потужність двигуна – 150KW, колісна формула – 4х2, кількість місць (включаючи водія) – 5, виробник – AUDI, DE (а.с.14   - зворотній бік а.с.14).
Отже, в задекларованого для митного оформлення транспортного засобу, модельний рік виготовлення – 2018, в той час як у транспортного засобу МД щодо якого використовувалася як джерело інформації для коригування митної вартості модельний рік виготовлення – 2019, що на переконання суду впливає на ціну товару.
Крім того, ОСОБА_1 у МД №25UA206070001003U0 від 27.01.2025р., зазначив, що транспортний засіб має дефект двигуна, подряпини переднього бампера, розбите заднє праве скло (а.с.14   - зворотній бік а.с.14).
Про зазначені пошкодження міститься інформація  в п.8.3.4 Акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 27.01.2025р. (а.с.82).
Також, Сабір Равшан керуючий та співвласник компанії R.S-MATIC SRL, про що свідчить протокол позачергових загальних зборів учасників SРRL R.S-MATIC від 21.04.2018р. (а.с.31, 44) електронним листом який направлений за допомогою поштового сервісу "Gmail", у відповідь на лист позивача від 30.01.2025р., листом від 03.02.2025р. повідомив, що у транспортного засобу "Audi A6" 2018   року випуску, номер шасі НОМЕР_7 відмовив двигун (а.с.24, зворотний бік а.с.41).
В той же час, апелянт не надав суду докази, які б свідчи про наявність дефектів/ушкоджень у транспортного засобу оформленого відповідно до митної декларації від 28.11.2024р. №UA204080012510U4, яка використовувалася як джерело інформації для коригування митної вартості у спірному випадку.
Для суду є очевидним, що в окремих випадках ціна товару залежить від модельного року виготовлення та технічного стану транспортного засобу.
Таким чином, транспортний засіб, який ввозився позивачем та транспортний засіб, який ввозився згідно митної декларації від 28.11.2024р. №UA204080012510U4, яку відповідач використав як джерело коригування не є ідентичними або подібними (аналогічними) товарами.
Також, суд звертає увагу на позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 02.07.2020р. за результатом розгляду справи №804/2061/17, згідно якою, Суд зазначив:
"…Між тим, як видно з рішення про коригування митної вартості товарів №500060702/2017/000010/1 від 25.02.2017р., у ньому зазначено лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм п.2, п.4 ч.2 ст.55 МК України.
У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
При цьому, Верховний Суд вважає за необхідне зауважити, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами, як помилково вважає митний орган…".
Колегія суддів наголошує, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Однак, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Такий висновок суду, відповідає правовій позиції в подібних правовідносинах, викладеній в постанові Верховного Суду від 20.02.2018р. в справі №809/1884/16.
Проте, контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості імпортованого автомобіля, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за нього, та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу.
Слід звернути також увагу, що сам перелік витребуваних митним органом додаткових документів жодним чином не пов`язаний із зауваженнями, які визначені підставою для їх витребування.
ч.1, ч.2 ст.57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
ч.3-ч.7 ст.57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями ст.59 і ст.60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності..
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно положеннями ст.59 , ст.60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до ст.62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст.63 Кодексу.
Кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
ч.1, ч.3 ст.58 МК України  встановлено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
У разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Із змісту ч.1-ч.3 ст.54 МК України видно, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
ч.5 ст.54 МК України встановлено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Відповідно до ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
ч.6 ст.54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Разом з цим, відповідно до ч.7 ст. 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
ч.1 ст.55 МК України передбачено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Колегія суддів наголошує, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, митний орган вправі витребувати лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Такий висновок суду, відповідає правовій позиції в подібних правовідносинах,  викладеній в постанові Верховного Суду від 20.02.2018р. у справі № 809/1884/16.
В п.4 ч.2 ст.55 МК України видно, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до ч.4, ч.5 Графи 33 "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" Розділу ІІ "Опис граф Рішення" Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012р.  № 598 (далі – Правила № 598), регламентовано, що у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (ст.64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Покликання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень ст.59, ст.60 та ст.64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Також, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Однак, контролюючим органом не доведено, що подані позивачем документи не підтверджують митну вартість товару, а також те, що позивач мав надати саме ті документи, які витребувано митним органом (загальна вимога надати документи, визначені ч.3 ст.53 МК України), з огляду на зауваження щодо розбіжностей в митній декларації та долучених до неї документах щодо умов поставки.
Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у ч.2 ст.53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може бути самостійною підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю (іншим обраним законним методою) та, як наслідок, коригування митної вартості таких товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
Колегія суддів вказує на право декларанта (його уповноваженої особи) визначити митну вартість за основним методом. При визначенні вартості товару особа має надати митному органу необхідні і достатні відомості про митну вартість, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних.
З урахуванням наведеного висновки митного органу у оспорюваному рішеннях про неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому, суб`єкт владних повноважень не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митних деклараціях, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. 
Наведене дає підстави для висновку, що сумніви митного органу щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митного органу, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.
Сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування митним органам митної вартості товару.
Крім того, колегія суддів зазначає, що будь-яка інформація, отримана від юридичних осіб носить виключно інформативний характер та не є безумовною рекомендацією митному органу визначати митну вартість інших аналогічних/подібних товарів саме за такою вартістю. Кожна зовнішньоекономічна угода містить свої умови, які погоджуються сторонами. Принцип свободи договорів чітко передбачає, що сторони можуть самостійно визначити вартість товару.
Разом з тим, слід зазначити, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення митний орган повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
ч.7 ст.54 МК України передбачено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару, у тому числі невірно визначено митну вартість товару, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Також суд зазначає, що Верховний Суд в постанові від 08.10.2019р. у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом.
Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019р. у справі № 826/2313/16 та 13.06.2019р. у справі № 820/6315/15 колегія суддів зазначає, що вимоги ч.3-ч.4 ст.53 та ч.2 ст.58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Колегія суддів звертає увагу апелянта, як суб`єкта владних повноважень, на те, що останній має доступ до цінової бази усіх ввезених на митну територію України товарів та може відібрати за критерієм “код УКТЗЕД” всі митні оформлення за першим методом за певний період та проілюструвати діапазон оформленої митної вартості (від мінімальної до максимальної) ідентичних чи подібних товарів, вказавши обсяг поставок, країну походження тощо. Тому, зазначення лише номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, без будь-якого обґрунтування їх вибору із сотень інших митних оформлень, без пояснення критеріїв відбору, а також докладної інформації щодо номенклатури, характеристик товару, умов його поставки тощо не підтверджує обґрунтованість визначеної відповідачем митної вартості товару та свідчить про свавільність оскаржуваного рішення.
Необхідно також звернути увагу на те, що зазначення в рішенні про коригування митної вартості лише номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів прямо суперечать вищезазначеним положенням законодавства, що є самостійною підставою для його скасування. Вказана позиція підтверджується уставленою судовою практикою Верховного суду, викладеною в постановах від 21.12.2018р. у справі №815/1670/17, від 10.06.2020р. у справі №1.380.2019.004752, від 19.09.2022р. у справі №1.380.2019.004890.
Митний орган не навів жодних обставин та не надав доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування додаткових документів, зокрема, що позивач в митних деклараціях зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларацій недостовірні або неточні відомості або що надані митному органу документи містили розбіжності чи ознаки підробки.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, тобто відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
Надаючи оцінку доводам апелянта, покладеним в основу прийняття оспорюваному  рішенні про коригування митної вартості товарів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновків, що за відсутності документів, які б пояснили сумніви митного органу, митний орган не мав достатніх та обґрунтованих підстав для невизнання митної вартості товару задекларованого позивачем, враховуючи таке.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Водночас, наявність таких обставин повинна бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Разом з тим, обов`язок органу доходів і зборів обґрунтовувати причини та порядок здійснення коригування митної вартості встановлюється Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. № 598.
Так, відповідно до п.2.1 вказаних Правил № 598, у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосування резервного методі (ст.64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувались митним органом при її визначенні. Покликання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначені митної вартості відповідно до положень ст.59, ст.60, ст.64 кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційний умов тощо.
Тобто, рішення про коригування митної вартості не може ґрунтуватись на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару.
Проте, з огляду на те, що позивач надав вичерпні документи на підтвердження митної вартості товару, колегія суддів зазначає, що у митного органу були наявні достатні документи, які підтверджують числові значення всіх складових митної вартості імпортованого товару та відомості щодо ціни товару.
Апеляційний суд наголошує, що Івано – Франківська митниця як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що надані позивачем документи містять істотні розбіжності, в них наявні ознаки підробки, або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Наявність інформації про те, що ідентичні або подібні товари оформлено у митному відношенні іншими особами за вищою митною вартістю не може бути єдиною та достатньою підставою для витребування додаткових документів та відмови у прийнятті заявленої позивачем митної вартості товару за ціною контракту.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Івано – Франківської митниці діяв не у спосіб що визначені законами та Конституцією України. Відповідач в порушення вимог ст.77 КАС України не довів наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості товару за основним методом. Зазначене, в свою чергу, дає підстави вважати, що оспорювані рішення про коригування митної вартості товару та картка відмови є протиправними, які слід скасувати.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 27.06.2019р. у справі № 803/667/17, від 02.04.2019р. у справі № 809/784/19, від 06.03.2019р. у справі № 809/278/17, від 20.02.2018 р. у справі № 809/1884/1. від 09.10.2018 у справі № 826/24835/15, від 24.01.2019р. у справі № 820/636/17, від 21.01.2020р. у справі № 812/2336/14, від 13.02.2020р. у справі № 810/1175/16, від 26.01.2021р. у справі № 826/13892/16).
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі        Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно  п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд ,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці – залишити без задоволення, а Рішення   Івано-Франківського окружного адміністративного суду   від 30 травня 2025 року   у справі № 300/1229/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель