УКРАЇНА 
                       Житомирський апеляційний суд  
Справа №285/3358/25 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б. 
Категорія 45 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів Талько О.Б., Павицької Т.М.
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №285/3358/25 за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2  про відшкодування шкоди, завданої злочином, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 29 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Сташків Т.Б.
встановив:
У червні 2025 ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь завдану злочином матеріальну шкоду в розмірі 1 335,00 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.
В обґрунтування позову зазначала, що вироком Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 2305.2025 № 285/2735/12, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Зазначеним вироком суду встановлено, що 04.03.2025 близько 23 год. 50 хв.  ОСОБА_2 , перебуваючи у приміщені квартири АДРЕСА_1 , у нетверезому стані на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, підійшла до потерпілої ОСОБА_1 та нанесла почергові удари кулаками правої та лівої руки в область обличчя останньої. Після чого, застосовуючи фізичну силу, нігтями правої та лівої руки подряпала обличчя потерпілої ОСОБА_1 та відразу нанесла 2 почергові удари кулаком правої руки в ділянку лівого плеча та лівого ліктьового суглобу потерпілій. У результаті протиправних дій,  ОСОБА_2  спричинила ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді: саден на лобі, на нижній повіці правого ока, на правій щоці, синців на лівому плечі та в ділянці лівого ліктьового суглоба, що належать до легких тілесних ушкоджень. У зв`язку із вчиненим відповідачем кримінальним правопорушенням, позивачу завдано матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування та відновлення здоров`я в розмірі 1 335,00 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.
Рішенням Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 29 липня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану злочином, в розмірі 1 335,00 грн. та у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином в розмірі 10 000,00 грн. Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права, неналежну оцінку доказів, наявних в матеріалах справи, просить рішення змінити, стягнувши матеріальну шкоду, спричинену кримінальним правопорушенням, в сумі 735,00 грн. без врахування обстежень судин, скасувати рішення щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд своє рішення належно не обґрунтував, обмежившись лише вказівкою на те, що шкода підлягає стягненню та підтверджується наданими позивачем документами, зокрема чеками. В матеріалах справи відсутні медичні документи, зокрема виписки з медичної карти, довідки, рецепти призначення, які б підтверджували, що лікарі дійсно призначали саме ті ліки, які зазначені в чеках для лікування, їх дозування та тривалість курсу лікування. 
Судом встановлено, що позивачці було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у перенесених душевних стражданнях, внаслідок отримання тілесних ушкоджень, яких зазнала позивач, а тому, враховуючи характер немайнових втрат, зокрема тяжкість вимушених змін у її житті, час та зусилля, необхідні для можливості відновлення попереднього стану, з урахуванням засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.
На думку скаржника, виходячи зі ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (легкі тілесні ушкодження, що підтверджуються висновками судово–медичної експертизи), необхідності лікувань та реабілітації, характеру ушкоджень та їх наслідків, завдання позивачу додаткових незручностей, тривалість вимушених змін в організації життя, відшкодування шкоди в розмірі 10 000,00 грн. не є належним способом відновлення прав позивача. Матеріали справи не містять відомостей про те, що заподіяні ушкодження призвели до порушень, для налагодження яких необхідне постійне лікування та налагодження зв`язків.
Вважає, що суд вирішив питання заподіяння моральної шкоди на свій розсуд, не посилаючись на позовну заяву, в якій зокрема зазначено, що отримавши ушкодження від ОСОБА_2 , їй також було завдано моральних збитків, які виражались у фізичному болі та стражданнях, які вона перенесла як під час нанесення побоїв так і після відновлення здоров`я. Відповідач не могла з побоями вільно вийти на вулицю, спілкуватися з друзями, вимушена була звертатись неодноразово як до поліції, так і лікувального закладу.
На переконання скаржника, приймаючи позовну заяву до розгляду, суд не звернув увагу, що позовна заява не відповідає вимогам, передбаченим статтями 175,176 ЦПК України. В порушення частини 3 пункту 1 в позовній заяві невірно зазначено найменування суду першої інстанції, до якого подавалася заява, оскільки 25.04.2025 Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області було перейменовано на Звягельський міськрайонний суд (Закон України № 4273- IX, від 28 березня 2025 року «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів щодо зміни найменування місцевих загальних судів»). Позовна заява ОСОБА_1 подана до суду 23.06.2025. 
Разом з тим, в порушення пункту 3 частини 3 статті 175 ЦПК України в позовній заяві не зазначено ціни позову, а також не зазначено обґрунтований розрахунок суми, що необхідно стягнути з відповідача. В порушення пункту 9 частини 3 статті 175 ЦПК України в позовній заяві не зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Крім того зазначає, що суду не надано доказу щодо необхідності дослідження судин, адже позивачу кримінальним правопорушенням не були заподіяні тілесні ушкодження голови, ніяк не були пошкоджені судини, і чи пов`язане це дослідження із заподіянням кримінального правопорушення щодо позивача.
Вважає, що моральна шкода вона не підлягає відшкодуванню в сумі, яка була задоволена судом, адже зазначена сума ніяк не відповідає моральним стражданням, вказаним в позовній заяві.
Позивач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що вироком Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 23.05.2025 у справі № 285/2735/12, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. Зазначеним вироком встановлено, що 04.03.2025 близько 23 год. 50 хв.  ОСОБА_2 , перебуваючи у приміщені квартири АДРЕСА_1 у нетверезому стані на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, підійшла до потерпілої ОСОБА_1 та нанесла почергові удари кулаками правої та лівої руки в область обличчя останньої. Після чого, застосовуючи фізичну силу, нігтями правої та лівої руки подряпала обличчя потерпілої ОСОБА_1 та відразу нанесла 2 почергові удари кулаком правої руки в ділянку лівого плеча та лівого ліктьового суглобу потерпілій. У результаті протиправних дій,  ОСОБА_2  спричинила ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді: саден на лобі, на нижній повіці правого ока, на правій щоці, синців на лівому плечі та в ділянці лівого ліктьового суглоба, що належать до легких тілесних ушкоджень (а.с.10).
Згідно направлення ТОВ «Медичний Центр Асклепій Плюс» від 11.03.2025, позивач направлена на дослідження УЗ сканування екстракраніальних судин (а.с.6).
Згідно консультативного висновку лікаря-невролога КНП «Звягельська багатопрофільна лікарня» Звягельської міської ради від 05.03.2025 у позивача наявні скарги на болі в голові, запаморочення, хиткість, загальну слабкість, збудженість. Висновок: Церебрастенічний стан, садини на обличчі справа, вегетосудинна дисфункція. Рекомендації: лікування амбулаторне, Магній В6 - 1г х 2 рази в день на протязі 20 днів; Спазмалгон - 1 таблетках 2 рази в день, Німед 1 пор. 2 р. в день на протязі 2-3 днів (а.с.7).
Відповідно до висновків ультразвукового дослідження судин голови і шиї ТОВ «Медичний Центр Асклепій Плюс» від 01.04.2025 у позивача УЗ-ознаки: гемодинамічно значимих стенозів, звивистостей брахіоцефальних артерій не виявлено (а.с.8).
На підтвердження понесених витрат на лікування позивачем надано копії фіскальних чеків про придбання медичних препаратів (Спазмалгон, Німід, Магне В6, медичні послуги в ТОВ «Медичний Центр Асклепій Плюс») на загальну суму 1 343,10 грн. (а.с.9).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано належні та допустимі докази понесених витрат на лікування, у зв`язку із вчиненням ОСОБА_2 кримінального правопорушення, які відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими. Крім того, позивачці було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у перенесених душевних стражданнях, внаслідок отримання тілесних ушкоджень, яких вона зазнала.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно частини першої статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці так і за законом.
Згідно зі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.
Згідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втраченим ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Тлумачення наведеної норми дозволяє зробити висновок, що шкода, яка завдана здоров`ю, не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування є лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання такої шкоди.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Оскільки відповідач не надав жодних доказів, які б спростовували факт понесення позивачем витрат на лікування, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів необхідності дослідження судин.
Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
За встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку, що завдання моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача (нанесення позивачу легких тілесних ушкоджень, тобто ушкодження здоров`я), були доведені під час розгляду справи позивачем і не спростовані відповідачем.
Доводи про те, що розмір моральної (немайнової) шкоди не відповідає заявленим моральним стражданням, є безпідставними та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки сума моральної шкоди є обґрунтованою та відповідає характеру і ступеню моральних страждань, що підтверджено встановленими судом обставинами та принципами розумності й справедливості.
Враховуючи вищевикладене, аналізуючи фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що у зв`язку з протиправними діями відповідача, а саме нанесення позивачу легких тілесних ушкоджень, позивачу було спричинено матеріальну та моральну шкоду.
Встановивши обсяг спричинених страждань, характер душевних страждань, яких позивач зазнав внаслідок неправомірних дій відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог щодо стягнення з відповідача на його користь матеріальної шкоди та вірно встановив розмір моральної шкоди.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності позовної заяви вимогам статей 175, 176 ЦПК України є безпідставними, оскільки вказані недоліки не є істотними, не вплинули на правильність вирішення справи по суті та не перешкоджали суду першої інстанції належним чином розглянути позов. 
Невірне зазначення найменування суду не позбавляє позовну заяву її юридичної сили, адже позов фактично подано до компетентного суду. Крім того, відсутність попереднього розрахунку судових витрат або ціни позову могла бути усунута в процесі розгляду справи, що узгоджується з положеннями статті 185 ЦПК України. 
Таким чином, наведені у позовній заяві порушення мають формальний характер і не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, дотримався принципу справедливості.
Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст.259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд 
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 29 липня 2025 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 07 листопада 2025 року.

Головуючий                                               Судді